Раніше в «Літо, коли я стала привабливою»…
У мене в житті стільки проблем.
Якщо ми будемо разом, боюся, що я налажаю.
- Маю поговорити з нею. - Вона з Єремією.
Конрад зник.
Він у Казінсі, вони їдуть туди.
Я злий через минуле літо.
Ми були найкращими друзями. У нас щось було.
Тоді ти пішла з моїм братом й очікувала, що я з цим примирюся.
А я не примирився.
Мені шкода, що я тебе підвела.
Єре, будинок виставили на продаж.
На продаж? Тобто?
Що вона тут робить?
ЛІТО, КОЛИ Я СТАЛА ПРИВАБЛИВОЮ
Тому ти не відповідав на мої дзвінки, повідомлення?
Єре, ти чув, що я щойно сказав?
Ми втратимо цей дім. Мамин дім.
- Нащо татові продавати дім? - Це не він, а тітка Джулія.
- Сестра Сюзанни? - Зведена сестра.
Схоже, будинок належав їм обом. Потім, коли мама…
І тепер він належить лише тітці.
- Подзвони татові, з'ясуй. - Гадаєш, я не дзвонив?
Юридично будинок її.
- Тоді він його купить. - У нього немає грошей!
Браунський, медичні рахунки…
Я знаю про медичні рахунки. Я був там.
Як давно ти про це знаєш?
Це сталося надто швидко.
Хотів тобі сказати потім, як все вирішу.
Оце так ти все вирішуєш?
- Зникаєш, прогулюєш… - До біса пари! Начхати.
Мусиш повернутися, інакше завалиш.
Як ти станеш лікарем, якщо вилетиш з коледжу?
Ти не маєш гадки, про що говориш.
Серйозно?
Ми шукали твій зад у Браунському.
Я не думав, що ти знову втнеш таке, але тобі начхати на всіх.
Навіть не гляне на мене.
Вибач, якщо завдаю незручностей.
То будинок…
Продається.
А Єру начхати.
Зовсім не начхати.
Але ти його хвилюєш більше.
Після всього, що сталося,
ти зникаєш? Це…
Він думав, з тобою сталося щось погане.
Ми обоє думали.
Мені подзвонили два дні тому.
Ліам.
Питав мене про знак «Продається» у дворі.
Я гадав, це непорозуміння.
Я приїхав сюди, висмикнув клятий знак із землі
й викинув його у смітник.
Наче ще раз втратив її, як побачив.
Я не хотів такого для Єра.
Використаю свій траст як авансовий платіж.
Зранку поговорю з маминими фінансистами.
Я не хотів нікого хвилювати.
Я все вирішу. Ви можете їхати.
Не лише ти переймаєшся за цей будинок.
Якщо Єр хоче залишитися тут і допомогти, це його рішення.
Не смій вирішувати за нього.
Немає нічого гарнішого за це.
Саме цей захід сонця
перевершує красу будь-чого на світі, у десять разів.
Що б не сталося,
відчуваєш, як напруга дня зникає в морі.
Хочу запам'ятати кожен момент,
бо ж ніколи не знаєш, чи не востаннє бачиш якесь місце
або людину.
Могли б уже придумати якусь легшу систему.
Якби не клята втома, поїхав би сьогодні.
Мама подбала б, щоб усе було готово до нашого приїзду.
Так, без неї будинок не такий.
І я таки злий на Конрада.
Що він взагалі городив про будинок?
Гадаю, це правда.
Дідько.
Ти так і спатимеш, так?
- Ага. - Звісно.
Слухай, Беллі.
Так?
Дякую, що поїхала зі мною.
Не знаю, що сталося між тобою та Конрадом,
але навряд чи тобі тут легко.
Я радий, що я тут не сам.
Я теж рада, що поїхала.
Добраніч.
На добраніч.
Насправді, найважче бути тут не через Конрада.
Вдома я майже вірю, що Сюзанна ще жива.
Але тут, у пляжному будиночку, вона всюди
і ніде.
Досі вдаєш, що ти на Олімпіаді?
Ні, вже ні.
Коли ти плаваєш,
здається, що ти не помітила б і пожежу.
Ти настільки занурюєшся в процес, що ти наче й не тут.
Саме це мені й подобається.
Я точно не маю доступу до трасту без нього?
Ні, я не…
говорив із ним,
але це не буде проблемою.
Він скоро подзвонить, я його попрошу.
Гаразд.
Так, дякую.
Добрий ранок.
Поговорімо про план «Б»?
Немає часу на план «Б», Єре.
Немає часу? Та годі. У тебе таке велике его?
Тітка Джулія вже тут.
- Що? - Так.
Приїхала вчора. Вона в Ошен-Гарбор.
Ти її бачив?
Ми говорили по телефону секунд п'ять.
Навіть на маминому похороні не була,
а тут вскочила у перший літак.
Не розумію. Що за поспіх?
Та байдуже.
Це вже не гра. Це серйозно.
Тож ідіть назад у ліжко, а я розберуся.
Чудово поговорили.
Постійно повторює, що все сам розгребе.
Чорта з два.
Ти можеш вправити йому мізки?
Ти єдина, хто може достукатися до нього.
Ти вже замовив смокінг?
Ні.
У мене ще ж є час, так?
Випуск аж другого.
Першого.
Першого?
Привіт, Конні.
Привіт, Лорел.
Сидячи на стільці, вчитися зручніше.
Ні, мені нагорі краще думається.
Мусимо сплатити свою частку, як хочемо той номер з Тейлор і її хлопцем.
Говорите про готельний номер при мені?
Певно, я крута мама.
Ні, фу, мамо. Це щоб позависати.
- Гаразд. - Так, ти сама знаєш.
Замовити тобі смокінг?
Ні, я сам.
Гаразд.
Усе добре?
Так, я просто забув дату.
Добре.
Мамині лікарі думають змінити їй ліки.
Отже, поточні перестали допомагати.
Ясно.
- Пробач, не хотів хвилювати. - Припини.
Можеш говорити зі мною про все.
Особливо про Сюзанну.
Мама завжди пригнічена, коли в Сюзанни погані часи.
А сьогодні — у доброму гуморі, гадає, що смішна.
Упевнена, нові ліки потрібні, бо їй краще
і їй дадуть меншу дозу абощо.
Так.
Так. Ти точно маєш рацію.
Тоді я ще не знала, що вже почала його втрачати.
Може, колись Конрад би мене послухав,
але не думаю, що його цікавить моя думка зараз.
Я голодна. Ти голодний?
Сюзанна забивала все до краю до нашого приїзду.
Я можу щось купити.
Можу зробити фритату.
Магазин є біля Ошен-Гарбор.
Пошукаємо тітку Джулію?
Пошукаємо тітку Джулію.
Гаразд.
Конрад - Усе гаразд. Дякую, що спитав.
Я їду на залізничний вокзал.
Покажи їм, хто в домі головний, чи що ти там маєш зробити.
Я знаю не більше за тебе.
Беллі тобі щось сьогодні писала? Відписує по слову.
Так, мені теж.
Може, подзвонити їй?
Ні, у неї все добре, мамо.
Я вичавив із неї три слова зранку,
тож вона повертається в норму.
Може, скоро повернеться від Тейлор. Так?
Гаразд.
Мене не буде лише кілька днів.
Пам'ятай: сміття — у середу, і траву треба покосити.
І було б добре, якби ти прибрав свої речі.
Я тебе люблю, мамо.
Так, я теж тебе люблю.
Бувай.
Вдалої тобі подорожі.
Дякую.
Не забудь.
Не забуду.
Чого тобі, Стівене?
Я їду до Казінса.
Стривай. Я думала, ти даси Беллі самій розібратися.
Так, я й хотів, але Конрад подзвонив і попросив мене приїхати.
Це перше їхнє літо без мами. Я їм потрібен.
А Беллі досі засмучена через Конрада,
а вони там разом, а це…
Це навіть мило з твого боку.
Що ти скажеш Лорел?
Я не можу прикривати вас обох. І так нервую.
Я ж тебе не просив, так?
У неї якась книжкова подія.
Я просто хотів, щоб ти знала.
Круто.
Що ж, я поїду з тобою.
Чому? Я думав, ти ненавидиш Казінс.
Ні, я не ненавиджу Казінс.
Лише надокучливих багатійок, що залишають мене голою в лісі.
Але я нізащо не залишуся тут, якщо ви всі в Казінсі.
Мабуть, не така й погана думка розділити з кимось дорогу.
Гаразд, але я вже виїжджаю. Чесне слово.
Клянуся, що буду зібрана й готова, коли ти під'їдеш.
І ще дещо.
Я пришлю тобі список того, що спакувати для Беллі.
Вона точно не знімає ту величезну футболку весь цей час.
- Гаразд, бувай. - Бувай.
Так.
Який у нас план щодо Джулії?
Раптовий напад? Хабар?
Убивство?
Я планував застосувати свої сили.
Братимеш шармом.
- От навіщо квіти. - Саме так.
Хотів би я мати більше козирів, але вони з мамою не були близькі.
Останнього разу я бачив її та Скай, коли мені було сім чи вісім.
Давненько.
Так.
Пам'ятаю, Сюзанна розповідала,
що це сестра переконала її, що вона може бути мисткинею.
Справді?
Я не багато пам'ятаю про неї, тож буду імпровізувати.
Знаючи Конрада,
він, либонь, вибухнув праведним гнівом, коли вони розмовляли.
І, напевно, ганебно провалився.
Конрад ніколи не вмів вдавати із себе веселого.
Хай хлопці теж стануть.
Давно пора.
- Не радійте аж отак. - Ага.
Пози для випуску?
Лор, зніми у повний зріст, добре?
І я хочу побачити зачіску Беллі не тільки спереду.
Бек!
Пробач, але ти зле фотографуєш.
Агов!
Я в захваті.
- Покажіть бутоньєрки. - Так.
Ти…
Чорт.
Що таке?
Не маю твоєї бутоньєрки.
Мабуть, забув у холодильнику в гуртожитку.
Та нічого.
Гаразд, нам пора.
- Так. - Точно, так.
Бек, їм уже пора. Кілька фото на прощання.
А завтра одразу поїду до тебе.
Усе гаразд?
Пробач, що я забув. Я мав пам'ятати.
Не хвилюйся за бутоньєрку. Серйозно…
Наступного року привезеш мені дві, щоб компенсувати.
Вдягну на обидві руки.
Як скажеш.
- Ходімо? - Дякую.
Джентльмен.
Запросиш сестричку до танцю чи як?
- Ти хочеш потанцювати? - Ми не мусимо, якщо не хочеш.
Я рада, що ти тут.
Я теж.
Хочеш кудись піти?
Вечірка почнеться тільки опівночі.
Я говорю про нас двох. Хочеш піти кудись, щоб поговорити?
Ні, не треба. Побудьмо трохи тут.
Гаразд.
Можливо, я поїду сьогодні в коледж. У мене іспит у понеділок.
Нічого, якщо не піду на вечірку? Тебе відвезу.
Я гадала, ти залишишся на ніч.
Якщо я залишуся, зіпсую ніч. А я цього не хочу.
Я щось зробила?
Можемо поговорити на вулиці?
Пробач.
Я знаю, тобі важко,
враховуючи все,
але не сторонися мене.
Я тебе постійно розчаровую.
Зовсім ні.
Сьогодні я лише розчаровую тебе. А ти цього не заслуговуєш.
Тоді перестань так поводитись і повертайся зі мною назад.
Я не можу.
Просто не можу.
Гаразд. Тоді…
Якщо не скажеш ти, то скажу я.
Що скажу?
Між нами кінець?
Кінець, так?
- Беллі… - Ні, не треба.
Нічого не кажи.
Беллі, не йди ось так.
Це ти ось так ідеш.
Ні.
Беллі, стривай.
Не треба.
Стривай!
Усе добре. Годі.
Конрад відштовхує людей, коли найбільше їх потребує.
Тільки й моє терпіння теж має край.
Це, чорт забирай, виснажує.
Так.
- Гаразд. - Гаразд.
Готовий?
Ми впораємося.
Так.
Ну що ж.
Ви чогось хотіли?
Тітко Джуліє! Господи.
Конрад сказав, що ви тут. Я хотів привітатися.
- Єремія. - Так.
- І… - Беллі Конклін. Ізабель.
Дочка Лорел Паркер, подруги Сюзанни.
Точно, вибач.
- Стільки часу пройшло. - Так.
У тебе очі мого батька.
Я приніс вам ці гортензії з маминого саду.
Може, знайдеться хвилинка для розмови.
Це щодо будинку?
- Так. - Мені шкода.
Я вирішила таки продавати.
Завтра буде день відкритих дверей.
Ви маєте знати, як багато
будинок значить для Єремії, Конрада, мене й моєї сім'ї.
Ви ж проводили там літо в дитинстві, так?
Кілька разів, так.
Так. Чому ж тоді
ви хочете відпустити таке чарівне місце?
Сюзанна так і називала його.
Не розумію, як можна позбутися того, що любила ваша сестра.
Це не особисте.
Точно.
Пропонуєш, щоб я його вам подарувала?
- Це наш… - Звісно, ні.
Ви з братом маєте вирішити це з батьком.
У вас є ресурси,
а я не можу чекати, поки ви тягнете кота за хвіст.
Я маю повернутися на роботу за тиждень. Я ледь відпросилася.
Через те ви не приїхали на похорон?
Типу того.
- Мамо? - Так? Привіт.
Єреміє?
Скай. Я не знав, що ти тут.
Це Беллі.
Наші мами були кращими подругами.
Я думала, ти готуєш віртуальний тур будинком.
- А він уже готовий. - Гаразд, поїмо.
Дякую, що заїхали.
Не забудьте ваші квіти.
Дякую.
- Візьміть. - Бувайте.
- Гарного дня. - Було приємно…
Отже…
про що тепер думаєш?
Я ідіот, бо думав, що зможу переконати тітку.
Ти ж мав спробувати.
Тепер справа за Конрадом.
Чи вмовить він тата взяти гроші з трасту.
Йому точно вдасться.
Досі гризуться?
Вам із ним слід говорити з татом удвох.
Він хоче впоратися сам, а мені набридли сварки.
От і не сварися.
Тобто, з огляду на Адама,
ви двоє мали б бути разом.
Я спробую.
Погані новини?
Ні, просто груповий чат дівчат із волейболу.
Речі на табір, що наступного тижня.
Не схоже, що ти аж так туди рвешся.
У мене був не найкращий рік.
У мене забрали капітанство.
Я зірвалася на всіх на регіональних.
Ти таки стаєш злою, коли граєш.
Так, я люблю вигравати.
Повір мені, я знаю.
Хіба не саме такий запальний, суперницький і трохи нахабний дух
потрібен капітану команди з волейболу?
- Зазвичай так. - Але…
Але ми програвали шість очків дворовій команді,
у їхньому залі була спека, а мої спайки влучали в сітку.
Я не могла зосередитися. Тобто…
Я могла думати лише про Сюзанну.
І я просто…
просто зірвалася.
Я розумію.
Але я ніби пообіцяла Тейлор, що поїду у волейбольний табір.
Та хто знає? Може, це погана ідея.
Ти поїдеш у табір, ясно?
Я ладнаю з Конрадом,
а ти їдеш заради команди. Згода?
- Згода. - Так.
Мені тебе не вистачало.
Майло - Їду рятувати Беллі. Ого. Добре. Щасти.
- Очі — на дорогу. - Та годі.
- Ти дивився в мій телефон. - Не лести собі.
Байдуже. Не підглядай.
Майло точно не проти, що ти їдеш?
Чому б йому бути проти?
Через…
минуле літо.
Минуле літо?
Бо ми цілувались аж дві секунди?
Ні. Він не проти.
- Передає вітання. - Точно.
Ти чого? «Передавай Стіву привіт».
Ясно. Ти казала: «Очі — на дорогу»!
- Можеш на мене не кричати? - Я не…
Надовго? Думай,
що казати лейблу.
На стільки знадобиться.
Беллі моя найкраща подруга, я їй потрібна.
Мені ти теж потрібна.
Усе добре?
Ага.
Невже в пана Нащо-Той-Коледж екзистенційна криза?
Знає, що таке «екзистенційний»?
А НМТ для нього — «Надто мудрі телепні»…
Не всі оцінюють людей за тим, у який заклад із Ліги плюща вони йдуть.
Тобі ж це відомо?
Там повно довбнів, які вважають, що керують цим світом.
Та це ж ти нагримав на свою зажурену сестру перед усією вечіркою,
тож, мабуть, ти гарно до них личитимеш.
Я на неї не гримав.
Та таки гримав.
Ви їздили в магазин?
Ми взагалі думали поїхати звідси, але тоді вирішили тебе не слухати.
І ми не просто купили продуктів.
Ми ще й їздили до тітки Джулії.
І як?
Не дуже.
- Ти говорив із татом? - Ні.
Я занесу сумки в будинок.
Дякую.
Як хвилі?
Вітер поривчастий.
Може, підемо пізніше, коли трохи вляжеться?
Гаразд.
Слухай…
Я теж хочу говорити з татом. У нас зараз кращі стосунки.
Коли зрозуміє, як ми любимо це місце, дозволить нам узяти наші трасти.
Наші трасти?
Годі робити все наодинці.
Гаразд.
Круто.
Якщо хочеш, далі водієм буду я.
Слухай…
- Ти… - Я не думаю, що ти паршивий брат.
Дуже дякую.
І Прінстонський — це круто.
Ти для цього важко працював.
Просто…
Інколи здається, що ти вважаєш себе кращим і розумніших за всіх.
Включно зі мною.
Тейлор, я геть так не вважаю.
Ти одна з найрозумніших, кого я знаю.
А я справді така.
Скажеш, чим ти так переймаєшся,
щоб ми порозумілися? Прошу.
Беллі думає, що смерть Сюзанни для мене ніщо?
Звісно, вона так не думає.
У Беллі був жахливий вечір.
Так, я знаю.
Я сумую за Сюзанною, розумієш?
Але й дуже радий через Прінстонський.
То я виродок?
Можливо. Але не через це.
Стівене, люди переживають речі по різному, розумієш?
Мій психолог каже, що щастя та горе можуть співіснувати.
Це абсолютно нормально.
Гаразд.
Це нормально.
Поговорю з Беллі, коли ми доїдемо.
Й оскільки ми, ну, знаєш, зараз щирі…
Певно, я маю зазначити…
- Вони не знають, що ми їдемо. - Що?
Конрад не просив мене приїхати до Казінса, але…
Ми їхали цілий день без запрошення?
Слухай, я хотів там бути заради них, от і запросив себе сам. Вибач.
Я розумію.
Слухай, що б не сталося, не сприймай це особисто.
Навіть я бачу, що брати Фішер тебе люблять, Стівене.
Їдьмо.
І геть не годиться вдиратися з пустими руками.
Шукай місце для шопінгу.
Не змінюй налаштування мого сидіння.
Машина наче…
Це не машина, це ти.
- Не вини мою машину. - Це не я.
- Тато має скоро подзвонити. - Так.
Хочете поговорити з ним самі?
Ні, залишся. Ми тут не без твоєї допомоги.
Та й будинок настільки ж твій, як і наш.
ТАТО - МОБІЛЬНИЙ
Тату, привіт.
Привіт, Коне. Маю лише кілька хвилин.
Привіт, тату.
Єре? Ти теж у Казінсі?
Так, приїхав учора ввечері.
Я отримав попередження з банку,
що ти намагаєшся взяти свій траст.
Цього не буде.
Ти вже вирішив?
Ці гроші тобі на майбутнє, не на пляжний будинок.
- Не просто будинок. - Хочеш, щоб я благав? Бо я буду.
Телефон задзвонив зранку.
«Для всього свій час,
і година своя кожній справі під небом».
Я мала здогадатися: новини погані.
Лише погані новини не можуть чекати.
«Час родитись і час помирати, час садити
і час виривати посаджене».
Похорон був такий, як я й уявляла.
Слово від пастора, який її й не бачив.
Схлипи ледве знайомих.
НАЗАВЖДИ З НАМИ
Саме такого я й очікувала, окрім…
Це пісня, яку вона завжди просила зіграти для неї.
Перепрошую.
У той момент я дещо собі пообіцяла.
Я буду біля нього до кінця дня.
Я йому потрібна.
Дякую, що прийшли.
Цікаво, як справи в пана Фішера.
Конрад приїхав сюди з тобою?
Ні. Я не знаю.
Дякую, що ви тут.
Слухай, Єре.
- Пробачте, що перебиваю. Поговоримо? - Так.
Говоріть.
Якщо хочеш піднятися нагору, я можу принести щось поїсти.
- Ні, не треба. - Мені не складно.
Добре, дякую.
Ця сукня замала.
Чому не вдягнула ту, що я поклала?
Це улюблена сукня Сюзанни. Я вдягла її для неї.
Одна з тарілок для Єра, так?
- Так. - Я йому віднесу.
Гаразд. Скажи, що я зараз прийду.
Привіт, Белл, як ти, тримаєшся?
Так. Ти ніде Конрада не бачив?
Бачив його біля кімнати відпочинку.
Так? Добре, дякую.
- Гаразд. - Так.
Це для нас?
Дякую.
Беллі.
Беллі, стривай.
- Беллі, чекай. - Чого тобі? Відпусти.
Беллі, це ж просто Обрі.
Вибач, що зіпсувала вам мить.
Вона мені допомагала.
То ти прийняв її допомогу, але не мою?
Приємно знати своє місце серед твоїх колишніх.
Подорослішай.
Іди до біса.
Я мав знати, що ти таке втнеш.
Ти про що?
- Забудь. - Ні, скажи мені.
Я знав, що стосунки з тобою — погана ідея.
Я тобі не вірю.
Величезна помилка.
Я тебе ненавиджу.
Добре.
Більше не хочу тебе бачити.
Зупинися.
Не хочу, щоб він знову мав на мене такий вплив.
Не можу.
Це б мене знищило.
Хлопці, мої адвокати шукали лазівки після похорону, але не жодних не знайшли.
Джулія — законна власниця.
Ти ще з похорону знав, що ми його втратимо?
Єре, я не злий батько, який хоче зруйнувати вам життя.
Вірите ви чи ні, я так само засмучений, як і ви.
Яка маячня.
Тобі завжди було начхати на цей будинок, як і на маму.
Ти знаєш, що це не так.
Єре, ти ж це знаєш, так?
Я не розумію, чому ми не можемо купити його за трастові гроші.
Потім можна продати, якщо знадобляться гроші.
Ні, це зробить Джулія, завтра вона показує будинок.
Я ціную вашу спробу, але це кінець розмови.
Просто дайте Джулії все, що їй потрібно. Зрозуміли?
Конрад мав рацію. Марна розмова.
Сюрприз!
Чорт. Треба було сказати, що ми їдемо.
Ні, річ не в тім. Просто…
Ми втрачаємо будинок.
Його продають.
Беллюшко, вони продають будинок?
Так.
Я приніс тобі з лохиною.
Добре, що ти тут.
Я знав, що ти будеш тут.
Пробач мені за ранок.
Гадаю, я боявся, що…
ви побачите, як я все зіпсую.
Я радий, що ти був при розмові з татом.
З тіткою було важко, та я гадав, що переконаю тата.
Ти не дав мені геть визвіритися на нього, тож це багато вартує.
Здається, ніби всі розповзаються,
а будинок — останнє, що тримає нас разом.
Ми не здамося.
Ми придумаємо ще щось.
У тебе є план?
Ні.
Ще ні.
Ми щось придумаємо разом. Так?
Слухай, я не певен, але…
Якщо завтра ми всі будемо тинятися будинком,
усім надокучати — це вже непогано, як для початку.
Тітка Джулія буде в захваті.
Учворимо щось.
То як Єр?
Гадаю, нормально.
Я сказав, що не здамося.
Добре.
Бо ми не здамося.
Тепер там геть інший диван.
Дякую, Беллі.
- …поганий диван. - Дякую. Отож.
Я не можу гарантувати, що…
Це моє місце.
Ти його проґавила. Тепер можеш тепер сидіти на підлозі.
- Просто поступися. - Що?
- Геть з дивану. - Боже. Та гаразд.
- Боже. - Вибачай, Стіве.
Я замовив піцу, хвилин за 30 буде.
Але з ананасом лише одна, тож два шматки там мої, домовилися?
Єреміє, а ти не змінюєшся.
Що смішного в…
Може, Джулія мала рацію.
Сюзанна вірила, що Казінс — чарівний світ.
Вона змусила повірити в це й мене, тож, може, я зможу це зберегти.
- То що ви хочете подивитися? - Я думала про «Це сталося якось вночі».
Так. Круто.
Назад у минуле.
ЦЕ СТАЛОСЯ ЯКОСЬ ВНОЧІ
Конраде!
Конраде, що з тобою?
Конраде?
Переклад субтитрів: Юрій Лаховський
Творчий керівник Данило Качмарський