‫בפרקים הקודמים...‬
‫הבית הפתוח שנקבע להיום בוטל.‬
‫אז צאו כולכם.‬
‫הטיילת. רעיון נהדר.‬
‫בוא.י, סקיי.‬
‫ברגע שהם.ן יראו עוד מקאזינס ויבלו איתכם,‬
‫הם.ן יבינו למה אנחנו אוהבים את המקום כל כך.‬
‫- בטוחה שלמיילו אין בעיה שתבואי? - למה?‬
‫כי התנשקנו איזה שתי שניות?‬
‫אל תדאגי. אני כאן איתך, בסדר?‬
‫אני פשוט מרגיש שכולם מתרחקים,‬
‫והבית הוא הדבר האחרון שמחבר בינינו.‬
‫הכול נעלם.‬
‫הקיץ שבו הפכתי ליפה‬
‫זה היה כאילו מעולם לא הייתה כאן.‬
‫חשבתי שהמצב לא יוכל להיות גרוע יותר.‬
‫טעיתי.‬
‫זה גרוע יותר.‬
‫זה דפוק.‬
‫הכול נעלם.‬
‫מה הקטע, ג'וליה?‬
‫אני מצטערת. זה בטח הלם נוראי.‬
‫דיברתי עם אביכם אחר הצהריים.‬
‫הוא ואני החלטנו שעדיף לא להתמרח עם זה מעבר לדרוש.‬
‫על הזין שלי מה ששניכם החלטתם.‬
‫לא הייתה לך זכות לגעת בשום דבר. אלה היו החפצים שלה.‬
‫- תנשום, בסדר? - תפסיק.‬
‫הכול במחסן.‬
‫וידאתי שכולם יהיו זהירים מאוד עם כל דבר ודבר.‬
‫אני עושה מה שאני חייבת כדי למכור.‬
‫בולשיט. יכולת לומר לנו משהו, להזהיר אותנו.‬
‫- את רק רוצה לנקום באימא שלנו... - טוב, מספיק!‬
‫אתה לא היחיד שכואב לו.‬
‫ואני לא זו שאתה צריך לכעוס עליה.‬
‫אימא שלכם יכלה להזהיר אתכם שזה יקרה.‬
‫היא פשוט רצתה להפוך אותי לרעה, כרגיל.‬
‫אני ממש מצטער שהיא הייתה עסוקה בגסיסה ולכן לא הקלה על החיים שלך.‬
‫זה מבאס שסבא שלנו אהב אותה יותר מאשר אותך,‬
‫אבל אני לא מופתע.‬
‫קונרד היה יכול לברור קצת יותר את מילותיו, אבל הוא לא טועה.‬
‫האמת מכאיבה.‬
‫כולה מכאיבה.‬
‫ג'ר.‬
‫מה בכלל אמרת להם?‬
‫סיפרתי להם על קק המולד.‬
‫כלומר... רציתי שהם יבינו למה את מוכרת את הבית.‬
‫טעית. זה היה משהו פרטי.‬
‫לא אגן על מה שקונרד אמר, טוב?‬
‫זה לא היה בסדר.‬
‫אבל גם על זה לא אוכל להגן, אימא.‬
‫כלומר, את יכולה?‬
‫- קון, בחייך. - לא.‬
‫קון.‬
‫כמובן, אבא לא עשה דבר כדי לעצור אותה.‬
‫קוני, מה הוא יכול לעשות?‬
‫ג'ר, לא אכפת לו מאיתנו!‬
‫אבא שלנו לעולם לא יזכה בפרס אב השנה.‬
‫הוא היה פגום, זה בטוח.‬
‫אבל ברגע האמת, הוא תמך בנו כשהסוף הגיע.‬
‫קונרד פשוט לא ראה את זה. הוא לא רצה לראות.‬
‫והמניאק הזה אפילו לא עונה לשיחות ממני.‬
‫- ידעת על זה? - תירגע.‬
‫אני רציני. ידעת?‬
‫לא ידעתי כלום, בסדר? אני נשבע.ת שהייתי מספר.ת לכם.‬
‫היית מספר.ת? באמת? כי לא התראינו במשך עשר שנים.‬
‫האם יום בטיילת היה גורם לך לבגוד באימא שלך?‬
‫אני יודע.ת שאנחנו לא מכירים כל כך, אבל לא הייתי דופק.ת אתכם.‬
‫קוני, בחייך, מה נעשה?‬
‫אני לא יודע!‬
‫כל חיי הערצתי את קונרד.‬
‫הוא תמיד היה חכם יותר, מהיר יותר, פשוט טוב יותר.‬
‫אולי חלק ממני אפילו היה זקוק לזה, מישהו להעריץ.‬
‫אבל הרבה קרה השנה. אני כבר לא מרגיש כך.‬
‫טוב, אי אפשר פשוט לעזוב.‬
‫הבית עדיין לא נמכר. עדיין יש לנו סיכוי.‬
‫קלוש. כלומר, גילוי נאות, המתווכת של אימא מצפה‬
‫להצעות רבות במזומן, מעבר למחיר המבוקש, בלי אפשרות חרטה.‬
‫תודה לך, סקיי, על ההערכה העגומה.‬
‫- איפה נישן הלילה? - יש שקי שינה במחסן.‬
‫- אני לא ישן בבית הזה. - אתה לא חייב, טוב?‬
‫כל המלונות בדרך כלל מלאים בתקופה זו של השנה.‬
‫נראה לי שאני צריך ללכת.‬
‫הייתי מזמין אתכם לישון אצלי, אבל זה מקום די קטן, אז...‬
‫כן, אולי כדאי שגם אנחנו נלך.‬
‫הם ככה קרובים לוויתור.‬
‫עדיין אל תלכו.‬
‫אני יודע איפה נוכל לישון הלילה.‬
‫טוב. הנה.‬
‫שמרת את זה?‬
‫ככה זה כשלא מנקים את הארנק.‬
‫- מה אם יש כאן מישהו? - הוא סגור כבר שעות.‬
‫אף פעם אין שומרי לילה. אנחנו בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫עובדים מועדון הקאנטרי חוף קאזינס‬
‫- שיט. - "לא תוכנית נהדרת."‬
‫זה מ"הנוקמים".‬
‫אר-די-ג'יי?‬
‫"הבנתי את האזכור הזה."‬
‫אתם יכולים להתאפק שתי שניות?‬
‫טוב.‬
‫חייבת להיות דרך אחרת, נכון?‬
‫אנחנו יכולים לנסות את שער הבריכה.‬
‫או שנשתמש בקוד של אימא שלי.‬
‫- אתה בטוח? - אימא שלך?‬
‫כן, זה בסדר. היא מנהלת את המסעדה פה.‬
‫היא לא תסתבך אם יבדקו את הרשומות?‬
‫היא עובדת בשעות אקראיות. זה לבד לא אמור להדליק נורות אדומות.‬
‫כל עוד לא נעשה בלגנים, בכלל,‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אפילו לא ידעו שאנחנו פה.‬
‫תודה שאתה לא על ספינת הלווייתנים, קם קמרון.‬
‫תודה.‬
‫- תודה, קם. - תודה.‬
‫הלו?‬
‫אז מה נעשה עכשיו?‬
‫נוכל לשנורר מזון? אני חייבת משהו בגוף מלבד סוכר.‬
‫הרשה.י לי ללוותך אל המטבח.‬
‫אפשר לבוא? יש לי דרישות חטיפים ספציפיות.‬
‫טיילור, את איתי. נכין שמיכות מווילונות.‬
‫לא, אני בסיירת חטיפים.‬
‫אני צריך שהקול החזק שלך יפחיד את הרוצחים.‬
‫כן. אני בצוות רוצחים.‬
‫בסדר. טוב, כל עוד אין לך בעיה לישון על סדיני פוליאסטר מאובקים.‬
‫אני שונאת אותך כל כך. למה אתה צריך עזרה עם זה?‬
‫- למה אתה צריך אותי? - קדימה.‬
‫טוב, אני יודע איפה נוכל לישון. רוצה לבוא?‬
‫האמת שאני אלך עם קם וסקיי.‬
‫אצטרף אליך אחר כך.‬
‫אתה בסדר?‬
‫לא הייתי צריך ללכת לטיילת.‬
‫אתה לא אשם, קונרד.‬
‫לא יכולת לדעת מה ג'וליה מתכננת.‬
‫אולי. היא לא הייתה עושה את זה אילו נשארתי בבית.‬
‫הם פאקינג לקחו הכול.‬
‫ושמעת את סקיי. הבית יימכר מהר.‬
‫לא.‬
‫לא, זה לא נגמר. כלומר...‬
‫אנחנו נמצא פתרון.‬
‫לפעמים אני שונא את עצמי על שלקח לי המון זמן לזהות אותו,‬
‫את הכוח הבלתי נראה שקיים בין שניהם.‬
‫רציתי לומר לקונרד שלא הייתה לו זכות,‬
‫שהוא התעלם מבלי כל השנים ההן.‬
‫אבל זה לא היה תלוי רק בקונרד.‬
‫זו הייתה גם בחירה של בלי.‬
‫אז הכרחתי את עצמי לשחרר.‬
‫גם ככה היו דברים חשובים יותר להתעסק בהם.‬
‫מה אתה עושה פה? אין לך שיעור?‬
‫כן, השיעור בוטל.‬
‫חשבתי לבקר אותך ואת אימא.‬
‫אימא קנתה סניקרס גדולים שנחלק בליל כל הקדושים?‬
‫נראה לך שהביטוח של אימא יסכים לקבל שקית כריכים מלאה בקבלות?‬
‫כי זה כל מה שיש לי.‬
‫אני בטוח שיהיה בסדר.‬
‫אם לא, נמצא פתרון.‬
‫אז איך בכיתה י"ב?‬
‫נראה לי שבסדר.‬
‫אימא אמרה שנבחרת למלך הנשף.‬
‫כן, ההכתרה גם ככה נקבעה מראש בכיתה י'.‬
‫- נכון. - כן, אז...‬
‫לקחת דייט?‬
‫הלכתי עם בלייק.‬
‫כן. זה מגניב.‬
‫אתה יוצא עם מישהי?‬
‫אתה ואני מעולם לא דיברנו על מה שקרה עם בלי.‬
‫ג'ר, מה שקרה בקיץ שעבר היה דפוק.‬
‫בכלל לא ידעתי שהתנשקתם עד אחרי ש...‬
‫פשוט קיוויתי שתוכל...‬
‫מה?‬
‫להעניק את ברכתי?‬
‫אני לא מאמין שבאת ככה.‬
‫תעשה מה שאתה רוצה. כרגיל.‬
‫ג'ר, אני רוצה להיות איתה,‬
‫ואני באמת חושב שזה גם מה שהיא רוצה,‬
‫אבל היא פוחדת להכאיב לך.‬
‫- באמת? - כן.‬
‫הורס אותה שלא הגבת לסמסים שלה מאז הקיץ שעבר.‬
‫טוב, אני עסוק.‬
‫אני לא רוצה שתשנא אותנו,‬
‫אבל אני חושב עליה כל הזמן.‬
‫וזה כואב. החזה שלי כואב פיזית‬
‫מזה שאני לא יכול להגיד לה שאני מאוהב בה.‬
‫כשאחיך אומר משהו כזה, יש רק תשובה אחת נכונה.‬
‫גם אם אתה מרגיש שזה לא מתאים בכלל.‬
‫אני לא אהיה זה שיפריד ביניכם,‬
‫אז לך על זה.‬
‫תודה.‬
‫אבל להיות השבוע בחברת בלי גרם לי להיזכר בכול מחדש,‬
‫והתוכנית הגאונית שלי להישאר עצבני ולהרחיק אותה ממני נחלה כישלון חרוץ.‬
‫אז אני חוזר ואומר לעצמי‬
‫שהיא לעולם לא תבחר בי. רק בקונרד.‬
‫ג'ר, חכה.‬
‫היי.‬
‫חשבתי שאת הולכת למטבח עם קונרד.‬
‫לא, יש להם מספיק עוזרים.‬
‫חוץ מזה, אני מעדיפה לשוטט איתך.‬
‫אני הולך לחדר ההקרנה. לא משהו מיוחד.‬
‫נשמע לי כמו הרפתקה.‬
‫אתה אף פעם לא יודע מה נמצא מאחורי הדלתות האלה.‬
‫זה מועדון קאנטרי, לא נרניה.‬
‫עדיין.‬
‫"עצם ההרפתקה היא מה שחשוב."‬
‫יש פה המון דברים טובים.‬
‫יש מגבות חמאם טורקי וחלוקי כותנה מצריים.‬
‫- מגוחך. - בסדר.‬
‫בדקי ב"אבדות ומציאות". תראי אם יש שם סוודרים.‬
‫אבדות ומציאות‬
‫- רגע. - אלוהים.‬
‫אני נראית כמו אחת מהאחיות חדיד בזה.‬
‫אצלם. תפסיק לצחוק.‬
‫- זה חמוד כל כך. - מה? תמונת פרופיל חדשה?‬
‫לא, זה בשביל מיילו.‬
‫סליחה.‬
‫- תצא מהתמונה? - כן, יצאתי מהתמונה.‬
‫מי לא טורח לחזור בשביל הדברים האלה?‬
‫אנשים שנותנים טיפים מעולים.‬
‫מבחינתם, לאבד משהו זה סתם תירוץ לקנות משהו טוב יותר.‬
‫אני לא יודעת איך המוח שלך לא התעוות בעבודה כאן.‬
‫זהירות. זו כמעט מחמאה.‬
‫כמעט.‬
‫לא נקדים את המאוחר.‬
‫עשירים כנראה גם לא חוזרים בשביל הסמים שלהם.‬
‫זה מגניב.‬
‫זה מושלם.‬
‫זה סידור השינה המפואר ביותר שאפשר לבקש‬
‫במחיר של אפס דולרים בדיוק.‬
‫כן. יש לנו כישרון למצוא דברים אפיים.‬
‫הם השאירו את דלת חדר המקרן פתוחה.‬
‫מעניין אם אני זוכר איך הוא עובד.‬
‫כמעט הצלחתי.‬
‫מושלם. הנה!‬
‫בסדר. אתה מוכן לכמה צלליות של חיות?‬
‫- כן. - קדימה. בסדר.‬
‫- הציפור. זה קלאסי. - כן. אבל עכשיו...‬
‫- חילזון. - רגע, זה מרשים.‬
‫- טוב. - נראה אם אצליח...‬
‫אולי, כאילו... זאב.‬
‫טוב.‬
‫ארנבון.‬
‫- זאב... אוכל את הארנבון. - היי!‬
‫- ככה לא משחקים בצלליות של חיות. - ככה אני משחק בצלליות של חיות.‬
‫כשהיא מביטה בי ככה, אני כמעט יכול להאמין‬
‫שהיא רואה אותי כפי שראתה בעבר את קונרד.‬
‫הדירה‬
‫"הדירה", אימא שלך רצתה שאצפה בזה איתה בקיץ שעבר.‬
‫היא אמרה שבילי ויילדר הקדים את זמנו.‬
‫היא אמרה את זה הרבה.‬
‫כן, צפינו בהמון סרטים בשנה שעברה.‬
‫היא ממש השקיעה.‬
‫היא הייתה בוחרת בנושא וצופה בשלושה סרטים ברצף.‬
‫היא הייתה קונה מיליון חטיפים שונים.‬
‫היא הייתה שותה את המיץ הירוק שהכנתי לה עם...‬
‫- קש משוש אדום? - כן!‬
‫- כן, אני לימדתי אותה את זה. - כן. אלוהים.‬
‫רגע, חכה.‬
‫נתחלק?‬
‫- נתחלק. - כן.‬
‫מה?‬
‫ערבי קולנוע תמיד גרמו לי לחשוב עלייך.‬
‫התגעגעתי אלייך כל כך וחשבתי להתקשר אלייך, אבל...‬
‫חבל שלא התקשרת.‬
‫ואני הייתי עונה.‬
‫הייתי באה.‬
‫זה היה מקשה עליי עוד יותר.‬
‫אסמס לקונרד ולסטיבן. אגיד להם שמצאנו מקום.‬
‫חבר'ה, שימו את המתאבנים על העגלה. לא נראה לי שישימו לב.‬
‫גם ככה מכינים יותר מדי אוכל לעונת הדבס, אז...‬
‫נשמע לי טוב.‬
‫שמעתי שמועה משוגעת היום.‬
‫הבחור ההוא, ליאם מאייר? הילד הסופר עשיר ההוא מהאיסט סייד?‬
‫שמעתי שקנה מזראטי ועשה תאונה כעבור יומיים.‬
‫אני יודע.ת שהתשובה היא הכסף של אבא,‬
‫אבל... איך לילד היה כסף למזראטי?‬
‫זה היה דבר אחר לגמרי.‬
‫סבא וסבתא שלו פתחו לו קרן נאמנות.‬
‫הוא שכנע שופט לתת לו גישה אליה כמה שנים לפני הזמן.‬
‫בום, מזראטי.‬
‫הוא עירב שופט?‬
‫כן, הוריו התעצבנו.‬
‫קם קמרון, מעיין של רכילות. לא ציפיתי שיהיה בך הצד הזה.‬
‫כן, יש לי רבדים.‬
‫טוב, קחי מפות, אני אקח כריות.‬
‫טוב.‬
‫כל זה בשביל הדבס?‬
‫כן.‬
‫זה כאילו, אני לא מאמינה שעדיין עושים משהו שבעצם התחיל‬
‫כמסיבה ענקית כדי להציג אוסף של בתולות כוסיות לחברה. זה כאילו...‬
‫אני לא יודע, טיילור. אני חושב שהיית אוהבת להיות דב.‬
‫סליחה, אתה מכיר אותי?‬
‫אני מכיר אותך.‬
‫האמת, אני מכיר אותך מלא זמן.‬
‫את ובלי שיחקתן יחד בנסיכות במשך שנים.‬
‫אז מה? הסתובבת וביקשת מכולן לשחק ברופא ואחות.‬
‫זה לא אומר שגדלת להיות סוטה מוחלט.‬
‫אחי, איפה אתה? מצאנו מקום לישון.‬
‫מון ריבר‬
‫מה אתה עושה?‬
‫טוב, דמייני את זה, כן?‬
‫מתנגן שיר מושלם, בחור מושלם.‬
‫כלומר, לא אני, זה ברור.‬
‫ברור.‬
‫אבל הגבר המושלם שלך פוגש אותך על רחבת הריקודים, לבוש...‬
‫לבוש בחליפה ובעניבה.‬
‫מיילו לעולם לא ילבש חליפה ועניבה.‬
‫גם מיילו לא הגבר המושלם שלך.‬
‫בסדר. עכשיו, ה...‬
‫הבחור הזה...‬
‫רואה אותך בשמלה שלך,‬
‫והוא אומר לך כמה את יפה.‬
‫ואז...‬
‫הוא...‬
‫אתה נדוש כל כך.‬
‫בבקשה?‬
‫הוא באמת, באמת רוצה לרקוד איתך.‬
‫אני יודעת איך.‬
‫רואה? זה לא כזה נורא.‬
‫לא בזבזתם זמן.‬
‫- אחי, תיזהר. - תפסתי. אל תדאג.‬
‫היי, שמעתם מטיילור וסטיבן?‬
‫לא. אני יכול לחפש אותם.‬
‫אלה המתאבנים שחשבת עליהם?‬
‫כן, אבוא איתך.‬
‫- זה לא נפתח. - לא.‬
‫זה בסדר. אני אפתח. אנקה את זה, מבטיח.ה.‬
‫סטיב-או!‬
‫ידעת שליאם מאייר עירב שופט כדי לקבל גישה לקרן שלו?‬
‫וואו, אני בטוח שזה נגמר טוב.‬
‫כן, אבל...‬
‫אם בחור כזה יכול לעשות את זה, גם אנחנו יכולים.‬
‫לעשות מה, קוני?‬
‫אתה באמת רוצה לתבוע את אבא או משהו?‬
‫אני לא יודע. אולי?‬
‫הוא מסרב להילחם בדודה ג'וליה על זה.‬
‫ואני כבר אמרתי לו, לא אוותר עד שאציל את הבית הזה.‬
‫לפחות אנחנו לא לבד.‬
‫די נחמד ש... כולם פה.‬
‫- אני מרגיש כמו פעם. - אני יודע.‬
‫טוב לראות שאתה ובלי שוב מסתדרים.‬
‫היית חסר לה כשלא הייתם חברים.‬
‫אני מרגישה כאילו אני בסרט על חג.‬
‫ככה אימא, אוהבת מוטיב מרכזי.‬
‫אני שמחה שכולנו זוכים לחגוג יחד השנה, אתה יודע?‬
‫כן, בטח.‬
‫תראו את השולחן המדהים הזה. שמרתה סטיוארט תישק לי בתחת.‬
‫אני מתה על זה שאת מקללת.‬
‫"תחת" זה לא קללה.‬
‫סוזנה, תגידי "בנזונה".‬
‫- סטיבן! - מה? אמרת שאת מתה על זה.‬
‫מתה על זה משהו בנזונה.‬
‫כולם לשבת, בבקשה. האוכל מתקרר.‬
‫נעבור אחד-אחד בשולחן וכל אחד יאמר משהו שהוא אסיר תודה עליו.‬
‫ג'ר בר?‬
‫אני אהיה אחרון. טוב?‬
‫תודה לאל.‬
‫הוא תפס אותי מוסיפה סוכר למיץ הירוק שלו.‬
‫הרסת את המתכונים הבריאים שלי. זה היה חילול השם הקולינרי.‬
‫לא הרסתי. שיפרתי.‬
‫כן, כמו המוסקה?‬
‫זה טעים יותר עם חתיכות של נקניקייה.‬
‫בק, לא. אם את הורסת מתכון, תהרסי אותו עם סטייק.‬
‫הוא יודע עד כמה רציתי להחזיק ככה בידה של בלי?‬
‫האם היה לו אכפת?‬
‫כשג'ר היה קטן, הוא הכין כריכים מדהימים.‬
‫- וקונרד... - לא!‬
‫קונרד, שכישורי הכריכים שלו כללו חמאת בוטנים וריבה במקרה הטוב...‬
‫הוא שכנע את ג'ר ש"הקשה" עושה לך תלתלים.‬
‫אחי, נכון, כי רצית שיער חלק.‬
‫כן. כן.‬
‫- אז ג'ר לא נגע בכריכים שלו. - בחיים לא.‬
‫וקונרד סיים אותם.‬
‫ערמומי.‬
‫אבל נקמת בי. זוכר שהשתנת בקופסת האוכל שלי?‬
‫כן. בוא לא נדבר על זה.‬
‫טוב.‬
‫שיט.‬
‫מוכן למשחקי קופסה?‬
‫אני מלא מדי.‬
‫אלוהים! בלי, עלי לפה.‬
‫בק מצאה בגדים משנות ה-90 שתמדדי.‬
‫לא סיימתי למיין את החולצות הזעירות של סוזנה.‬
‫אני לא יודע איך אני מרגישה בנוגע לזה שתלבשי חולצות זעירות של אימי מהקולג'.‬
‫יש הרבה משבצות וחולצות מגעילות של "אואזיס" שהיא גנבה ממני!‬
‫אל תקשיבי לה. אלה בגדים מעולים.‬
‫סטיבן מארגן את ה"ווי", אם בא לך לשחק.‬
‫אלך לישון.‬
‫- טוב. - האמת...‬
‫אפשר לדבר איתך שנייה?‬
‫כן, מה קורה?‬
‫בפעם הבאה שבלי תבוא, תוכל לעדכן אותי מראש?‬
‫מה זאת אומרת? חשבתי שידעת שכולם יבואו.‬
‫כן, ידעתי.‬
‫אבל אם אתם כאן כזוג,‬
‫אז אני לא רוצה להיות פה.‬
‫ג'ר, בחייך. זה חג ההודיה, מובן שאנחנו...‬
‫לא, עדיף לכולם שנשמור קצת מרחק, טוב?‬
‫עשו מה שטוב לכם ואני מה שטוב לי.‬
‫אין בעיה.‬
‫אם זה מה שאתה רוצה.‬
‫לילה טוב.‬
‫אתה שומע מוזיקה?‬
‫כן.‬
‫אלוהים!‬
‫סליחה. אנחנו מקווים שלא הפרענו.‬
‫לא הפרעתם בכלל.‬
‫כן. סתם דיברנו על...‬
‫נשף הדבס וחשבתי שאני...‬
‫אראה לטיילור צעדים.‬
‫קדחו אותם עמוק כל כך במוח שלנו, שקשה לשכוח. נכון?‬
‫- כן. - כן.‬
‫חיפשתם משהו ספציפי?‬
‫אתכם, באופן ספציפי.‬
‫מצאנו מקום לישון. שלחתי לך הודעות, אבל...‬
‫זאת אשמתי.‬
‫פשוט... קליטה גרועה.‬
‫אתה משחק ג'ין רמי?‬
‫החלק האהוב עליי.‬
‫- אני לא טוב. - אני כן. אביא קלפים.‬
‫אתה לא צריך לבדר אותי, מר בקסטר.‬
‫אין דבר שהייתי רוצה יותר. להיות יחד.‬
‫נחשי מה עשיתי בחג המולד שעבר?‬
‫- פאק. - יש מפיות, אם צריך.‬
‫אקח אחת.‬
‫ואז חזרתי הביתה וניקיתי אחרי מר אייכלברגר.‬
‫הוא ערך פה מסיבת ליקר ביצים קטנה, אז השנה הקדמתי אותו.‬
‫שלושה זהים, פיק כפול, הקלף הגבוה מחלק.‬
‫ליאם היי, מקווה שהכול טוב.‬
‫אפשר לשאול משהו על המצב המשפחתי שלך?‬
‫טיילור, זה מגעיל.‬
‫ראיתי משהו בטיקטוק.‬
‫עושים כמה חורים כדי שהעשן יוכל לעבור,‬
‫ואז פשוט...‬
‫כן, אבל אסור לך לעשן סתם גראס אקראי.‬
‫זה לא גראס אקראי. זה גראס של עשירים מ"אבדות ומציאות".‬
‫הוא בטח ממש טוב.‬
‫- תעביר לי עוד אחד? - כן.‬
‫צריכה עזרה, טיי-טיי?‬
‫אתה יכול לתת לי דקה? לעזאזל.‬
‫טוב, את יכולה ללכלך פחות? בבקשה.‬
‫בנוסף, אסור לעשן פה. הריפוד.‬
‫לא אעשן פה.‬
‫טוב, אולי נצא?‬
‫לפני שקם קמרון יחטוף שבץ.‬
‫- אני לוחץ על הגז. - כן.‬
‫- קדימה! - היא לא אמורה לנסוע מהר כל כך.‬
‫נסו להיות בשקט‬
‫כי אנחנו לא אמורים להיות כאן עכשיו.‬
‫- קדימה, תלחץ על הגז! - אני לוחץ.‬
‫חבר'ה, אני יודע מה הבעיה.‬
‫- מה? - יש עליה יותר מדי אנשים.‬
‫- כן. - הגיוני.‬
‫אחי!‬
‫- אתה תשלם על זה. - סע!‬
‫- דחף אותה! - בסדר.‬
‫- ...נשאר בפנים. - צריכים עזרה?‬
‫זה מעצבן כל כך.‬
‫גראס לא אמור להיות דבר קשה כל כך.‬
‫אפשר לנסות?‬
‫- כן. קדימה. - תודה.‬
‫בעדינות. היא עולה 1.2 מיליון דולר.‬
‫בחייך. אתה רוצה עזרה?‬
‫מה? מה היה המבט הזה?‬
‫את וסטיבן, פשוט... נראה שיש ביניכם איזה וייב.‬
‫אין שום וייב. אני שומרת את כל הווייבים שלי למיילו.‬
‫טוב.‬
‫סטיבן ממש פגע בי בשנה שעברה.‬
‫זה לא סוג של כאב שפשוט נעלם בקלות, את יודעת?‬
‫- כן. - אולי הוא לא ייעלם לעולם.‬
‫כן, אני מבינה.‬
‫אני יודעת שכן.‬
‫אני חושבת שאהבתי את קונרד‬
‫יותר זמן ובנאמנות רבה יותר מאשר כל אדם אחר בחיי,‬
‫ואני כנראה לעולם לא אוהב מישהו ככה שוב.‬
‫למען האמת, זה סוג של הקלה,‬
‫כי אני לא יודעת אם אשרוד מצב כזה שוב.‬
‫נוכל לכרות ברית?‬
‫נוכל להשאיר את האהבה הראשונה בעבר, במקומה הראוי?‬
‫כן. כן, כן.‬
‫ראינו אותך ואת ג'רמי בטיילת.‬
‫והלילה, על הספה.‬
‫יש משהו שם, לא משנה כמה רחוק אתם יושבים,‬
‫זה שם.‬
‫כן, אני מרגישה שיכול להיות משהו,‬
‫מין מתח כזה שנבנה בינינו.‬
‫ואז הוא מזכיר לי כמה פגעתי בו בעבר.‬
‫אני לא יודעת, כאילו,‬
‫אסור לי אפילו לחשוב עליו ככה.‬
‫נראה לי שכמעט הצלחתי.‬
‫- סליחה. - לדחוף!‬
‫- בכל הכוח! - בסדר.‬
‫טוב.‬
‫טוב, הדבר הזה מת באופן רשמי.‬
‫אולי נישן שם הלילה?‬
‫זה יהיה תזמון מושלם,‬
‫כי גיליתי את הסוד של באנג התפוחים.‬
‫- כל הכבוד, סקיי. - זה מפתיע.‬
‫יש לי רבדים.‬
‫נהדר! נתחיל לפרוק.‬
‫טיילור, מחנה הכדורעף בעוד ארבעה ימים.‬
‫לא יעשו לנו בדיקת סמים.‬
‫המאמנת הייתה מציינת במייל שלה, לא?‬
‫איזה מייל?‬
‫זה שקיבלנו אתמול בנוגע למחנה. דיברת כבר עם המאמנת?‬
‫- לא, עדיין לא. - בלי, רגע, למה?‬
‫- אני נשבעת, אם תבריזי שוב... - אני לא. אני רוצה ללכת.‬
‫טוב, אז אל תגידי לי אלא למאמנת.‬
‫בסדר, כן. אסמס לה, עכשיו.‬
‫כן. יופי. קח.י.‬
‫היי המאמנת‬
‫אני פשוט ממש לא רוצה...‬
‫אני לא רוצה לנהל איתה שיחה גדולה על העונה שעברה.‬
‫ואני לא יודעת, אני מרגישה ש...‬
‫אני רוצה לבוא, מוכנה למשחק, ולהוכיח את עצמי במגרש.‬
‫- אהבתי. בי הקטלנית. - כן.‬
‫- נכון? - כן.‬
‫אז אני לא צריכה לסמס לה, נכון?‬
‫תני לי את הטלפון.‬
‫זה מגוחך.‬
‫"היי, המאמנת. אני מתכננת להגיע למחנה בסופ"ש הבא.‬
‫"כבר דיברתי עם שאר בנות הקבוצה,‬
‫"ואין להן בעיה עם זה שאבוא.‬
‫"אני מתה לראות אותך על המגרש."‬
‫כן, זה טוב.‬
‫- כן. אני יודעת. - מה קורה כאן?‬
‫משחקים ב"אמת או חובה"?‬
‫טוב, כן. תשחק?‬
‫חובה עליך לאכול את באנג התפוח.‬
‫לא מפחד. עשיתי גרוע מזה.‬
‫- אנחנו יודעות. - השקענו בו מלא.‬
‫אני ממש מצטער, סקיי.‬
‫- לא. - אני ממש מצטער.‬
‫עכשיו הוא בפה שלו!‬
‫- איך הטעם? - הטעם כזה...‬
‫אלוהים!‬
‫- אלוהים! - דוחה!‬
‫לעזאזל!‬
‫- הוא יודע שהוא צריך לנקות את זה? - נכריח אותו.‬
‫תפוח על כל הרגל שלי.‬
‫רוצים להמשיך לשחק ב"אמת או חובה"?‬
‫- קונרד? - אני לא משחק.‬
‫בחייך, בנאדם. מה, אתה פוחד?‬
‫בחייך, בנאדם.‬
‫איפה אתה רואה את עצמך בעשר השנים הבאות?‬
‫כאן, אם לדבר בכנות.‬
‫תכננתי לחזור לקאזינס.‬
‫לעשות על האש ביום העצמאות, לחפש צדפות.‬
‫לגלוש עם ג'ר.‬
‫- להכין מרגריטות רימונים. - נכון.‬
‫אני פשוט מרגיש שלא משנה איזה חרא יש לך בחיים,‬
‫אתה חוזר לכאן ושוכח מהכול.‬
‫נו! אף אחד לא משחק "אמת או חובה" כמו שצריך.‬
‫תהיה חצוף או תעוף!‬
‫נכון. חייבים להיות יותר כמו ב"אופוריה".‬
‫טוב, אני אנסה.‬
‫טוב. מה יש לך?‬
‫בלי, חובה עלייך לנשק את ג'רמיה.‬
‫אני זוכר את הרגע המדויק שבו הכול השתנה.‬
‫מהרגע הראשון שראיתי אותה בקיץ שעבר, זה היה הסוף שלי.‬
‫היא תמיד הייתה סתם בלי.‬
‫ילדה שהכרתי כל חיי, ידידה שלי.‬
‫רק שמה שהרגשתי באותו רגע היה חזק יותר.‬
‫- איך הייתה הנסיעה? - נהדרת.‬
‫רציתי לתפוס אותה ולהחזיק אותה ולנשק לה את הצורה.‬
‫והתחושה לא נעלמה מעולם.‬
‫ג'ר, בוא הנה!‬
‫בוא.‬
‫אבל לא הייתי היחיד.‬
‫ניסיתי לשכנע את עצמי הרבה זמן שהם לא בלתי נמנעים.‬
‫אני אוהבת את עצמי יותר בלעדיהם.‬
‫שיש לי סיכוי.‬
‫אבל זה די ברור לי עכשיו שמעולם לא היה לי סיכוי אמיתי.‬
‫אנחנו לא מבוגרים מדי בשביל החרא הזה? נכון?‬
‫כן.‬
‫קם, אתה מכיר את הנוהל.‬
‫כן, אמת, בבקשה.‬
‫מה החרטה הכי גדולה שלך?‬
‫האמת.‬
‫אני בטח הייתי אומר‬
‫שלא ביליתי די זמן עם אחותי לפני שהיא נפטרה.‬
‫- אני מצטערת. לא ידעתי. - זה בסדר.‬
‫- אתה לא חייב לדבר על זה. - זה בסדר.‬
‫זה היה לפני עשר שנים. היא הייתה בת 16.‬
‫הייתי ילד קטן.‬
‫באמת הערצתי אותה.‬
‫ואני עדיין מעריץ אותה.‬
‫זה נעשה קל יותר?‬
‫כן.‬
‫זה תמיד שם.‬
‫אבל הכאב מתחיל...‬
‫להזכיר יותר צלקת מאשר גלד.‬
‫כאילו, לפעמים משהו אקראי לחלוטין יזכיר לך אותה, כמו...‬
‫שיר שהיא נהגה לנגן בשבילך, או...‬
‫מטהר האוויר הקטן בצורת עץ צהוב שהיה לה במכונית.‬
‫לפעמים זה כאילו הכאב חדש לגמרי,‬
‫אבל הכול...‬
‫הכול חוזר לקדמותו.‬
‫בסופו של דבר. מה שזה לא אומר.‬
‫כן, אין לי שמץ של מושג.‬
‫- צר לי, בנאדם. - לא.‬
‫צר לי על אימא שלכם.‬
‫היא הייתה ממש מגניבה.‬
‫אני מצטער, טיילור.‬
‫- איפה איבדנו אותך? - לא איבדתם אותי. אני רק...‬
‫אני אוהבת לדבר על בריאות הנפש. שבעים אחוזים מהטיקטוק שלי זה פסיכולוגים.‬
‫אני פשוט ממש עייפה עכשיו.‬
‫כן, באמת כבר מאוחר.‬
‫אביא לכם כמה שמיכות.‬
‫- נעשה את זה. - כן.‬
‫זו מחנאות? השגתי תג מהצופות...‬
‫אפשר לחפש מזרן מתנפח?‬
‫היי.‬
‫אני מצטער אם עניין הריקודים היה מוזר.‬
‫הוא לא היה מוזר. כלומר, הוא היה מוזר, אבל לא שנאתי אותו.‬
‫גם כלבות קשוחות זקוקות לוורדים שלהן, אתה יודע?‬
‫אאמין לך וזהו.‬
‫- אתה מבין אותי. - כן, בטח.‬
‫כיצד לערער על פתיחת על הקרן שלך‬
‫עורכי דין לנושאי קרנות - מסצ'וסטס‬
‫מתבגר מניו אינגלנד תובע את הוריו על פתיחת הקרן שלו‬
‫המאמנת - העונה שעברה הייתה קשה. הלוואי שהדברים היו מסתיימים אחרת.‬
‫אני חושבת שעדיף שכרגע לא תחזרי אל הקבוצה.‬
‫מקווה שאת מבינה. בהצלחה.‬
‫- הם באים. - לא ברור מה יעשה.‬
‫הוא זרק אותה עליי.‬
‫היי.‬
‫רוצה לסיים את הסרט?‬
‫די מאוחר.‬
‫אני מסריחה או משהו?‬
‫מעולם לא ראיתי אותך מסרב לנשיקה ב"אמת או חובה".‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫לעשות מה? אני רק מנסה לדבר איתך.‬
‫כלומר, לפני כן, בטיילת...‬
‫פשוט תפסיקי.‬
‫טוב?‬
‫למה?‬
‫למה אתה לא רוצה לנשק אותי?‬
‫כי אם אנשק אותך, אני לא יודע אם אוכל להפסיק.‬
‫סליחה, לור, אבל את לא יודעת לצלם.‬
‫- בק! - הלוואי שיכולתי להיות איתכם.‬
‫אוודא שהיא תצלם תמונות טובות.‬
‫- שלא ישב יותר מדי. - תודה.‬
‫טוב, עכשיו אחת של כל הבנות ביחד.‬
‫כעסתי על קונרד באותו לילה, על כל מה שקשור אליו.‬
‫הוא זכה לקחת את בלי לנשף, והוא התנהג כאילו זו הייתה מטלה.‬
‫צמיד הפרחים שלך לא אצלי.‬
‫בטח השארתי אותו במקרר שלי במעונות.‬
‫זה בסדר.‬
‫חייבים ללכת.‬
‫- הגיע הזמן. - כן.‬
‫הם צריכים ללכת. אצלם כמה תמונות אחרונות.‬
‫אסע אלייך מחר, על הבוקר.‬
‫חבר'ה, תכייפו.‬
‫אם הייתי במקומו, הייתי עושה את זה כראוי.‬
‫לא הייתי שוכח את צמיד הפרחים. הייתי מעניק לה לילה מושלם.‬
‫היי! אני מוכנה לקצת מרילין.‬
‫רוצה ללכת על קאובוי עם "יוצאי הדופן", או על דראג ב"חמים וטעים"?‬
‫אתה בסדר?‬
‫קונרד שכח את צמיד הפרחים של בלי?‬
‫זה מחורבן מצדו.‬
‫הוא השאיר אותו במקרר שלו במעונות.‬
‫הוא גם היה יפה כל כך.‬
‫הם שלחו תמונות. סחלבים.‬
‫שתי.‬
‫מצטער, אזל הווניל בסופר, אז...‬
‫אני מקווה שעדיין תאהבי.‬
‫זה בסדר. שמשיית הקוקטיילים הקטנה גורמת לי להרגיש‬
‫כאילו אני שותה דאקירי תות.‬
‫זה היה המשקה אהוב על בלי, דאקירי תות בלי אלכוהול,‬
‫כי הוא כלל שמשיות.‬
‫לגמרי שכחתי את הפרט הזה לגביה.‬
‫אתה תמיד זוכר מה משמח את בלי.‬
‫כן.‬
‫מותק.‬
‫עדיין יש לך רגשות כלפיה.‬
‫לא, אימא. התגברתי על ההידלקות לפני הרבה זמן.‬
‫אתה לא נותן לאף אחד לראות שאתה פגוע.‬
‫אני בסדר, אימא. ברצינות.‬
‫לפעמים אני חושבת שאתה טוב מדי בלהיות בסדר.‬
‫זה לא מה שכולם רוצים שאהיה?‬
‫לא, לא אני.‬
‫הכול באשמתי.‬
‫התרגשתי כל כך מהרעיון שבלי תהיה עם אחד הבנים שלי.‬
‫זה בטח היה קשה לך כל כך...‬
‫לראות אותה עם אחיך.‬
‫אני לא רוצה שתדאגי בקשר לזה.‬
‫תבטיח לי...‬
‫שאתה וקונרד לא תיתנו לשום דבר להפריד ביניכם.‬
‫תמיד תיתנו זה לזה עדיפות.‬
‫קון ואני בסדר, אני מבטיח. את לא צריכה לדאוג בקשר לזה.‬
‫היא בחרה בו. הם בחרו זה בזה ואני...‬
‫אני...‬
‫החבר הכי טוב שלה.‬
‫זוהי רק ההתחלה של הסיפור שלך, ג'ר.‬
‫אני לא יכולה להבטיח איך אנשים ירגישו...‬
‫או להבטיח שאף אחד לא ייפגע, אבל...‬
‫הכיף בחיים הוא לגלות את המשך הסיפור.‬
‫אתה יודע מה היה הציטוט שלי לטקס הסיום?‬
‫אמיליה ארהרט.‬
‫"עצם ההרפתקה היא מה שחשוב."‬
‫זכור את זה.‬
‫אני מעריצה אותך, ילד שמש.‬
‫אבי תמיד אהב את קונרד יותר.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫אבל לי הייתה אימא שלי.‬
‫היא הייתה האדם היחיד שבאמת ראה אותי.‬
‫היא ובלי.‬
‫אז... מה אתה אומר?‬
‫אני לא יודע, בלס, זה מסובך.‬
‫הדבר הזה שאמרת קודם,‬
‫על "עצם ההרפתקה"...‬
‫אימא שלי סיפרה לך על זה?‬
‫לא. ראיתי את זה על כובע סיום הלימודים שלך.‬
‫כשאימא שלי הלכה, היא הסריטה את כל הטקס.‬
‫ראיתי אותך מקבל את התעודה, עולה בביטחון לבמה.‬
‫רציתי להיות שם ביום שלך.‬
‫גם אם זה היה, אתה יודע...‬
‫רק דרך הטלפון של אימא שלי.‬
‫שנלך?‬
‫כן.‬
‫לילה טוב, בלס.‬
‫לילה טוב.‬
‫כל חיי, תמיד קונרד נועד להיות עם בלי.‬
‫אבל אולי...‬
‫אולי עד סוף הסיפור הזה, זה יוכל להיות אני.‬
‫רד ממני!‬
‫מה השעה?‬
‫מה קורה כאן בחוץ?‬
‫אימא! היי, אני כל כך מצטער.‬
‫הם היו צריכים מקום לישון כי הם איבדו את הבית שלהם.‬
‫- קם. - אנקה הכול, אני נשבע.‬
‫- לא, כולנו ננקה. - יופי.‬
‫- ואל תשכחו להחזיר את העגלה. - כן.‬
‫אתה עדיין חושב על הקטע עם ליאם?‬
‫סימסתי לו אתמול בלילה.‬
‫חשבתי שתסמס.‬
‫הוא סיפר לי איך כל העניין קרה.‬
‫הוא נתן לי את הטלפון של עורכי הדין שלו.‬
‫תתקשר אליהם?‬
‫- אתה לא חייב להיות חלק מזה. - מה אמרתי?‬
‫תפסיק לעשות הכול לבד, בסדר?‬
‫שלחתי להם דוא"ל ואמרתי שזה דחוף.‬
‫אני מקווה שמשום שהגעתי דרך ליאם, הם יענו עד מחר.‬
‫טוב, ברגע שיחזרו אליך,‬
‫נודיע לג'וליה שיש לנו הצעה שהיא לא יכולה לסרב לה.‬
‫טוב. ננעל את הבית. סעי ל...‬
‫תראו מי כאן.‬
‫- היי. - זה בסדר. אני אטפל בזה.‬
‫- תודה רבה. - אהיה בקשר?‬
‫כן. תודה.‬
‫סליחה.‬
‫חבל שלא הלכתם הביתה כשביקשתי.‬
‫לא תגרמי לנו לנטוש את הבית שלנו, ג'וליה.‬
‫זה לא הבית שלכם, קונרד, ו...‬
‫הוא גם לא יהיה שלי לאורך זמן.‬
‫ג'וליה, בבקשה. יש לנו רעיון, בסדר?‬
‫קונה הציע לקנות את הבית, והסכמתי.‬
‫אני חייבת לנסוע לבוסטון כדי לסגור הכול, אבל זה נעשה.‬
‫הבית נמכר.‬
‫תרגום כתוביות: רותי זהרן‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬