Раніше в «Літо, коли я стала привабливою»…
Сьогоднішній показ скасовано.
Тому ви всі маєте забратися звідси.
Променад. Чудова ідея.
Ходімо з нами, Скай.
Як краще познайомиться з Казінсом і вами двома,
зрозуміє, чому ми так любимо це місце.
- Майло точно не проти, що ти їдеш? - Чому б це?
Бо ми цілувались аж дві секунди?
Не хвилюйся. Я поруч з тобою, чуєш?
Здається, ніби всі розповзаються,
а будинок — останнє, що тримає нас разом.
Усе зникло.
ЛІТО, КОЛИ Я СТАЛА ПРИВАБЛИВОЮ
Наче її тут ніколи й не було.
Я й не думав, що може стати ще гірше.
Я помилявся.
Стало гірше.
Гірше нікуди.
Усе зникло.
Якого біса, Джуліє?
Мені шкода. Певно, ви не очікували.
Я говорила вдень з вашим батьком.
Ми з ним вирішили, що краще не затягувати з цим.
Мені начхати на те, що ви собі вирішили.
Ви не мали права нічого чіпати. Це були її речі.
- Дихай, гаразд? - Годі.
Усе у сховищі.
Я прослідкувала, щоб усе до дрібниць було акуратно спаковане.
Я роблю те, що мушу, щоб продати дім.
Маячня. Ви могли щось сказати, попередити нас.
- А ви хочете лише принизити нашу маму… - Годі!
Болить не лише тобі.
І не на мене треба злитися.
Ваша мама могла б вас попередити, що так буде.
А вона просто хотіла, щоб, як завжди, винною зробили мене.
Мені шкода, що вона була зайнята тим, що помирала, і не полегшила вам життя.
Шкода, що дідусь любив її більше за вас,
та я не здивований.
Конрад міг би підібрати слова, але ж він не збрехав.
Правда болюча.
Усе це болюче.
Єре.
А що ти їм сказали?
Розказали про Лайноздво.
Щоб вони зрозуміли, чому ти продаєш будинок.
Не треба було. Це особисте.
Я не захищатиму Конрада.
Він був неправий.
Але я не можу захищати й це, мамо.
А ти змогла б?
- Коне, ходімо. - Ні.
Коне.
Звісно, тато її не спинив.
Коне, що він може зробити?
Єре, йому начхати на нас!
Тато ніколи б не виграв нагороду «Батько року».
У нього були вади, це точно.
Та у важливих питаннях він був поряд.
Просто Конрад цього не бачив. Не хотів.
Негідник навіть не відповідає на мої дзвінки.
- Ти знали? - Тихше.
Я серйозно. Ти знали?
Не знали, ясно? Клянуся, я б вам сказали.
Невже? Справді? Ми не бачилися десять років.
Ти зрадили б маму після одного дня на променаді?
Так, ми погано знаємо одне одного, та я б не шкодили вам ось так.
Конні, що робитимемо?
Не знаю.
Усе своє життя я рівнявся на Конрада.
Він був розумніший, швидший, просто кращий.
Певно, частина мене мала потребу рівнятися на когось.
Але за цей рік багато сталось, і ця потреба зникла.
Не можемо ж просто піти.
Будинок ще не продали. У нас ще є шанс.
Примарний. Скажу як є: мамина маклерка очікує
готівкові пропозиції, що перевищують ціну, без відмов.
Дякую, Скай, за цю похмуру, як смерть, оцінку.
- Де ми сьогодні спатимемо? - У гаражі є спальні мішки.
- Я в цьому будинку не спатиму. - Ти й не мусиш.
О цій порі року готелі зазвичай переповнені.
Схоже, мені час іти.
Я б запросив вас до себе, але в мене геть мало місця, тож…
Так, мабуть, нам теж варто їхати.
Вони майже здалися.
Поки не їдьте.
Я знаю, де можна впасти на ніч.
Гаразд. Ми на місці.
Ти це зберігав?
Просто не чистив гаманець.
- А як там хтось є? - У цей час тут закрито.
Уночі охоронців немає. Усе добре.
Гаразд.
ПРАЦІВНИК - ЗАМІСЬКИЙ КЛУБ «ПЛЯЖ КАЗІНС»
- Дідько. - «Не чудовий план».
Це з «Месників».
РДМ?
«Я зрозумів метафору».
Можете спинитися хоча б на кілька секунд?
Так.
Має ж бути ще один вхід, так?
Можна спробувати ворота до басейну.
Або пароль моєї мами.
- Ти певен? - Мами?
Так, вона менеджерка в ресторані.
У неї не буде проблем, якщо перевірять журнали?
Її зміни в різний час. Саме це ні в кого питань не викличе.
Головне не влаштувати безлад.
Тоді все добре.
Ніхто й не помітить.
Як добре, що ти не на тому стажуванні, Кеме Кемерон.
Дякую.
- Дякую, Кеме. - Дякую.
Агов!
Що робитимемо тепер?
Можна пошукати їжу? Мені треба щось більше за цукор.
Я проведу тебе на кухню.
Можна й мені? У мене особливі вимоги до їжі.
Тейлор, ти зі мною. Зробимо ковдри з портьєр.
Ні, я шукаю їжу.
Твій до біса гучний крик має відлякувати вбивць.
Так. Я в команді вбивць.
Гаразд. Отже, ти не проти спати на запилених синтетичних простирадлах.
Я тебе ненавиджу. Чому тобі потрібна допомога?
- Навіщо я тобі? - Ходімо.
Я знаю місце, де можна поспати. Хочете піти?
Я піду з Кемом і Скай.
Я тебе наздожену.
Усе гаразд?
Дарма я пішов на той променад.
Це не твоя провина, Конраде.
Ти не міг знати план Джулії.
Може. Та вона б цього не втнула, якби лишився.
Вони забрали геть усе.
Ти чула Скай. Дім швидко продадуть.
Ні.
Ні, ще не кінець. Тобто…
Ми щось придумаємо.
Іноді я ненавиджу себе, бо так довго цього не помічав.
Цю невидиму силу між ними двома.
Хотів сказати Конраду, що так не можна.
Що він ігнорував Беллі всі ті роки.
Але справа була не лише в Конраді.
Це був ще й вибір Беллі.
Тож я змусив себе це відпустити.
У той час мене хвилювали й важливіші речі.
Що ти тут робиш? У тебе немає занять?
Скасували.
Вирішив провідати вас із мамою.
Вона купила великі снікерси на Геловін?
Гадаєш, мамина страховка погодить бутербродний пакетик з рецептами?
Бо це все, що в мене є.
Упевнений, погодять.
Як ні, то щось придумаємо.
То як твій випускний клас?
Нормально, мабуть.
Мама казала, ти Король балу.
Власне, коронація була визначена ще в перший рік.
- Точно. - Так, тож…
Ходив із дівчиною?
Я пішов із Блейк.
Ага. Круто.
Зустрічаєшся з кимось?
Ми так і не поговорили про те, що сталося з Беллі.
Єре, минулого літа все зійшло на пси.
Я не знав, що ви цілувалися, допоки…
Я просто сподівався, що ти міг би…
Що?
Благословити тебе?
Не віриться, що ти для цього приїхав.
Роби що хочеш. Як і завжди.
Єре, я хочу бути з нею.
І я справді думаю, що вона теж цього хоче,
але боїться зробити тобі боляче.
- Невже? - Так.
У неї серце крається, що ти не відповідаєш їй з літа.
Що ж, я був зайнятий.
Не хочу, щоб ти нас ненавидів.
Але я постійно про неї думаю.
І мені болить, фізично болить у грудях,
що я не можу сказати їй, що закоханий.
Коли брат говорить тобі таке, є лише одна правильна відповідь.
Навіть якщо ти геть не згоден.
Не мені вас розлучати,
тож уперед.
Дякую.
Та цей тиждень поруч із Беллі змусив мене пригадати все.
Мій геніальний план — злитися на неї та тримати її на відстані — провалився.
Тож я продовжую повторювати собі,
що мені не бути з нею. Це місце Конрада.
Єре, стривай.
Агов.
Я гадав, ти йдеш на кухню з Конрадом.
Ні, там достатньо людей.
Та і я радше повештаюся з тобою.
Я просто йду до кінозалу. Нічого такого.
А мені схоже на пригоду.
Хтозна, що ми знайдемо за тими дверима.
Це заміський клуб, а не Нарнія.
То й що?
«Пригода цінна сама по собі».
Та тут купа крутих речей.
Турецькі рушники та єгипетські бавовняні халати.
- От абсурд. - Гаразд.
Перевір загублене. Може, светри трапляться.
ЗАГУБЛЕНІ РЕЧІ
- Стривай-но. - Нічого собі!
Я в ній — викапана сестра Гадід.
Зроби фото, годі сміятися.
- Як мило. - Що? Нове фото для сторінки?
Ні, це для Майло.
Вибач.
- Можеш вийти з кадру? - Так, уже.
Хто не повертається за такими речами?
Ті, хто дають чудові чайові.
Для них щось утратити — чудовий привід купити щось краще.
І як ти з глузду не з'їхав, поки тут працював?
Обережно. Це був майже комплімент.
Майже.
Не забігаймо наперед.
Гадаю, багатії не повертаються також за наркотою.
Це круто.
Ідеально.
Це найрозкішніше місце для сну, про яке можна мріяти,
витрачаючи нуль доларів.
Так. Ми ж маємо чуття до епічного.
Вони не закрили проєкторну.
Цікаво, чи я пам'ятаю, як умикати.
Майже вдалося.
Ідеально, ось так.
Гаразд. Готовий до театру тіней?
- Ага. - Тоді вперед.
- Пташка. Це класика. - Так, але тепер…
- Равлик. - Овва, вражає.
- Гаразд. - А чи вийде в мене…
Можливо, якийсь вовк.
Гаразд.
Зайчик.
- Вовк їсть зайчика. - Агов!
- Так у театр тіней не грають. - А я граю саме так.
Коли вона дивиться на мене, я майже вірю,
що вона бачить мене так, як колись бачила Конрада.
КВАРТИРА
«Квартира». Того літа твоя мама хотіла, щоб я подивилася його разом з нею.
Казала, що Біллі Вайлдер значно випереджав свій час.
Вона часто це казала.
Так, минулого року ми подивилися багато фільмів.
Вона відривалася.
Вибирала тему й дивилася три фільми поспіль.
Їла мільйон закусок.
Пила зелений сік, який я їй робив, через…
- Цукерку-трубку? - Так!
- Це я її навчила. - Ах. Боже.
Стривай.
Поділимо?
- Поділимо. - Так.
Що?
Кіновечори завжди нагадують про тебе.
Я дуже сумував за тобою і думав, що треба було подзвонити, але…
Якби ж ти подзвонив.
Я б відповіла.
Я приїхала б.
Стало б іще важче.
Напишу Конраду й Стівену. Скажу, що ми знайшли місце.
Народ, складайте канапки на візок. Не думаю, що хтось помітить.
Вони однак наготовлюють для сезону дебютанток…
Я за.
Я чув дещо божевільне.
Ти ж знаєш Ліама Маєра? Хлопчика-багатія з Іст-Сайд?
Купив мазераті й розбив через два дні.
Я розумію, що то за гроші татуся,
але як хлопак зміг купити мазераті?
Тут геть інша історія.
У нього є трастовий фонд від бабусі й дідуся.
Суддя надав йому доступ на кілька років раніше.
От він і купив.
Він пішов до судді?
Його батьки визвірилися.
Кем Кемерон — криниця чуток. Я не очікувала такого від тебе.
Ага, я багатогранний.
Гаразд, ти бери скатертини, а я назбираю подушок.
Добре.
І це все для балу?
Ага.
Не можу повірити, що досі роблять те, що почалося, власне,
з великої вечірки, коли суспільству представляли купку сексуальних незайманих.
Не знаю, Тейлор. Гадаю, ти б радо побула дебютанткою.
Ти вперше мене побачив?
Я тебе знаю, Тейлор.
Власне, дуже давно знаю.
Ви з Беллі роками грали у принцес.
І що? Ти бігав і просив усіх грати в лікаря.
Ти ж через це збоченцем не виріс.
Друже, ви де? Ми знайшли місце для сну.
MOON RIVER
Що ти робиш?
Просто уяви, гаразд?
Ідеальна пісня, ідеальний хлопець.
Не я, звісно ж.
Звісно ж.
Але ідеальний чоловік зустрічає тебе на танцполі, одягнений…
Одягнений у костюм і краватку.
Майло б не вдягнув костюм і краватку.
І Майло далеко не ідеальний.
Гаразд, а тепер…
Цей хлопець…
Він бачить тебе в сукні
й каже тобі, яка ти вродлива.
А тоді…
він…
Ти такий банальний.
Прошу.
Йому дуже хочеться з тобою потанцювати.
Я знаю, як це робиться.
Бачиш? Не так і жахливо.
А ви не били байдики.
- Обережніше. - Я обережно.
Було щось чути від Тейлор і Стівена?
Ні. Піти їх пошукати?
Ти про ці канапки говорив?
Так, я піду з тобою.
- Не можу відкрити. - Ні.
Нічого, я візьму. Я приберу, обіцяю.
Стіве!
Ти знав, що суддя допоміг Ліаму Маєру з доступом до трасту?
Гадаю, це було того варте.
Так, але…
Якщо йому вдалося, то й у нас вийде.
Що вдалося, Конні?
Ти справді хочеш судитися з татом чи як?
Не знаю. Можливо.
Він відмовляється сваритися з тіткою.
І я вже сказав йому, що не здамся, поки не врятую дім.
Принаймні ми не самі.
Навіть добре… що довкола народ.
- Як у старі часи. - І не кажи.
Приємно бачити, що ви з Беллі знову ладнаєте.
Вона сумувала за вашою дружбою.
Я наче у святковому кіно.
Ти ж знаєш, мама таке любить.
Я рада, що ми зібралися святкувати разом цього року.
Так, точно.
Гляньте на цей дивовижний стіл. Хай Марта Стюарт поцілує мене в дупу.
Обожнюю, коли ти лаєшся.
«Дупа» — це не лайка.
Сюзанно, скажи «до біса».
- Стівене! - Що? Тобі ж подобається.
До біса таку любов.
Сідайте, народ. Їжа холоне.
Що ж, нехай усі по черзі скажуть, за що вдячні.
Єрчику?
Я скажу останній. Згода?
Як добре.
Він бачив, як я кладу цукор у його зелений сік.
Ти псувала мої корисні рецепти. Це кулінарне блюзнірство.
Не псувала. Покращувала.
Ага, як із мусакою?
Я досі кажу, що вона смачніша з хотдогом.
Бек, якщо вже руйнуєш рецепт, то бери біфштекс.
Він знає, як сильно я хотів отак узяти Беллі за руку?
Чи йому начхати?
Єр ще в дитинстві робив ті неймовірні бутерброди.
- Конрад… - Ні!
Конрад, який щонайбільше міг намазати на хліб арахісову пасту,
переконав Єра, що волосся кучерявиться через скоринку.
Точно. А ти хотів пряме волосся.
Так і було.
- Тож Єр не їв ті бутерброди. - Ніколи.
І Конрад з'їдав усі.
От підступний.
Ти мені помстився, коли надзюрив у мій судок.
Точно, не будемо про це.
Гаразд.
Дідько.
Зіграємо в настільні ігри?
Я переїв.
Боже! Беллі, піднімайся.
Бек знайшла одяг з 90-х, поміряймо.
Я ще не доміряла топи Сюзанни.
Не знаю, що й думати про те, що ти вдягатимеш мамині топи з коледжу.
Тут повно заношених футболок, які вона в мене вкрала!
Не слухай її. Це класика.
Стівен налаштовує приставку. Граєш?
Піду вже до себе.
- Гаразд. - Власне…
Можна тебе на хвилину?
Звісно, що таке?
Наступного разу, коли буде Беллі, попередиш мене?
Тобто? Я думав, ти знав, що всі будуть.
Так, знав.
Та якщо ви вдвох тут разом,
тоді я не хочу бути поряд.
Єре, це ж День подяки. Звісно, ми…
Ні, усім буде краще, якщо ми будемо нарізно.
Ви робіть своє, а я — своє.
Звісно.
Якщо ти цього хочеш.
Добраніч.
Чуєш музику?
Ага.
Господи!
Пробачте. Сподіваюся, ми не завадили.
Ні, нічому ви не завадили.
Ми просто говорили…
про бал дебютанток, і я подумав, що треба
показати Тейлор рухи.
Вони так глибоко вбилися в голову, що їх важко забути.
- Ага. - Ага.
Ви шукали щось конкретне?
Ми шукали конкретно вас.
Ми знайшли, де спати. Я писав тобі, але…
То я винен.
Паршивий сигнал.
Граєте в рамі?
Улюблена частина.
- Не дуже. - Я мастак. Принесу карти.
Не треба мене розважати, містере Бакстер.
Для мене немає нічого кращого. Єдність.
Знаєте, що було минулого Різдва?
- Чорт. - Ось ще серветки.
Візьму одну.
…тоді я вдома прибрав після містера Ейчельберґера.
У нього була вечірка, тож цього року все значно краще.
Трійки, подвійні піки, високі ставки.
Ліам - Маю надію, усе добре.
Можна тебе спитати дещо про сім'ю?
Тейлор, це гидко.
Я бачила це в тіктоці.
Видовбуєш кілька дірок, щоб дим міг вийти,
а тоді просто…
Але ж не можна курити якусь випадкову траву.
Це не випадкова трава. Це загублена трава багатіїв.
Мабуть, хороша.
- Даси мені ще? - Ага.
Допомогти, Тей-Тей?
Даси мені хвилинку? Чорт.
Можна трохи акуратніше? Прошу.
І тут не можна курити. Оббивка.
Я не буду тут курити.
Може, підемо на вулицю?
Поки в Кема Кемерона не стався інфаркт.
- Я тисну на газ. - Так!
- Поїхали! - Він не має їхати так швидко.
Спробуйте тихіше,
бо нас тут не повинно бути.
- Ну ж бо, газу! - Я тисну.
Стривайте! Схоже, я знаю, що не так.
- То що? - Гадаю, нас тут забагато.
- Так. - Логічно.
Чуваче!
- Ти за це заплатиш! - Уперед!
- Штовхай! - Гаразд.
- …всередині. - Тобі допомогти?
Мене це вже дістало.
З травкою не має бути так складно.
Даси спробувати?
- Тримай. - Дякую.
Обережніше. Ця штука коштує понад 200 тисяч.
Ти хочеш допомогти?
Що? Що це за погляд?
Ти і Стівен, просто… Здається, між вами щось є.
Ні, нічого немає. Я думаю лише про Майло.
Гаразд.
Тогоріч Стівен таки завдав болю.
Цей біль так просто не зникає, розумієш?
- Так. - Мабуть, це назавжди.
Так, розумію.
Знаю, що так.
Мені здається, що я любила Конрада
довше та найщиріше, ніж будь-кого у своєму житті.
Мабуть, я більше нікого так не покохаю.
Чесно кажучи, мені стало легше,
бо не знаю, чи могла б я ще раз таке пережити.
Може, укладемо пакт?
Залишимо перше кохання в минулому, де йому й місце?
Так.
Ми бачили тебе з Єремією на променаді.
І сьогодні на дивані.
Хоч як далеко ви сядете, а між вами щось є.
Розумієш, це помітно.
Так, я відчуваю, що щось може бути.
Між нами наче накопичується заряд.
А тоді він нагадує мені, як сильно я його скривдила.
Не знаю.
Мабуть, не варто й думати про нього.
Я майже впоралася.
- Пробач. - Штовхайте!
- Старайтеся краще! - Ага.
Добре.
Ну все, ця штука таки здохла.
Може, тут і вляжемося?
Ідеальний час,
бо секрет яблучного бонга розгадано.
- Молодець, Скай. - Неочікувано.
Ми багатогранні.
Чудово! Нумо розпаковуватися.
Тейлор, табір за чотири дні.
Аналізу на наркоту не буде.
Тренерка написала б у листі, так?
Якому листі?
Що прийшов учора, про табір. Ти говорила з тренеркою?
- Ні, ще ні. - Беллі, чому?
- Клянуся, якщо знову зіскочиш… - Не зіскочу. Я хочу.
Тоді скажи це тренерці, а не мені.
Гаразд. Я напишу їй просто зараз.
Тримай.
Вітаю, тренерко
Знаєш, я справді не хочу…
Не хочу говорити з нею про минулий сезон.
І почуваюся, наче… Не знаю.
Хочу з'явитися, зіграти та проявити себе на полі.
- Чудово, Убивча Бе. - Ага.
- Так? - Так.
То я не мушу їй писати, так?
Дай свій телефон.
Це смішно.
«Вітаю, тренерко. Я збираюся на табір наступних вихідних.
Я вже говорила з командою,
вони згодні, щоб я приїхала.
До зустрічі на полі».
Так, гарно.
- Ага. Я знаю. - Що тут у вас?
Граємо у «Правду чи дію»?
Ну, так, ти теж хочеш?
Тоді мусиш з'їсти яблучний бонг.
Я й гірше робив.
- Ми знаємо. - Він так важко нам дався.
Мені шкода, Скай.
- Ні… - Пробач.
Він у нього в роті!
- І як на смак? - Смакує так…
Боже мій!
- Дідько! - Яка гидота!
А щоб тебе!
- Він знає, що має прибрати? - Ми його змусимо.
У мене вся нога в яблуці.
Ми ще гратимемо у «Правду чи дію»?
- Конраде? - Я не граю.
Та годі тобі. Що, злякався?
Ну ж бо.
Де ти бачиш себе через десять років?
Тут, чесно.
Я повернувся б у Казінс.
Барбекю на День незалежності, копання молюсків.
Серфінг із Єром.
- Гранатові «Маргарити». - Точно.
Яке б лайно не відбувалося в житті,
тут ти про нього забуваєш.
Та годі! Ніхто не грає правильно.
Треба пан, або пропав.
Згода. Має бути схоже на «Ейфорію».
Гаразд, я спробую розхитати.
Гаразд. Що в тебе?
Беллі, поцілуй Єремію.
Я точно пам'ятаю ту мить, коли все змінилося.
Як її побачив минулого літа, я був приречений.
Вона завжди була просто Беллі.
Яку я знав завжди. Подругою.
Але в ту мить я відчув дещо набагато сильніше.
- Як доїхала? - Чудово.
Хотілося її схопити, обійняти та цілувати до нестями.
І це бажання так і не зникло.
Єре, іди-но сюди!
Ну ж бо.
Але я був не один такий.
Я намагався себе переконати, що вони не пара.
Мені краще без них.
Що в мене є шанс.
Тепер я чітко розумію: його ніколи й не було.
Ми вже надто дорослі для такої маячні, так?
Еге ж.
Кеме, ти знаєш правила.
Так. Правду, будь ласка.
Про що найбільше шкодуєш?
Правду.
Мабуть,
що недостатньо часу провів із сестрою до її смерті.
- Вибач. Я не знала. - Усе нормально.
- Як не хочеш, не треба. - Усе добре.
Десять років минуло, їй було 16.
Я був дитиною.
Я на неї рівнявся.
І досі рівняюся.
Стає легше?
Так.
Біль так і залишився,
але він стає схожий…
радше на шрам, а не струп.
Інколи тебе засмучує щось геть випадкове.
Як-от пісня, яку вона тобі грала чи…
Жовтенький освіжувач повітря, який був у неї в машині.
Тоді відчуваєш біль наново.
Але все…
Усе повертається до норми.
Зрештою. Що б це не означало.
Так, чорт його знає.
- Мені шкода. - Ні.
Я співчуваю вашій утраті.
Вона була крутою.
Пробач, Тейлор.
- Коли ми тебе загубили? - Та ні, просто…
Люблю говорити про психологію. Глянь мій тікток, там 70% психологів.
Просто я валюся з ніг.
Так, уже пізно.
Я піду за ковдрами.
- Ходімо разом. - Ага.
- Як у мандрівці? - Я маю скаутський значок…
А надувні матраци знайдуться?
Слухай.
Пробач, якщо з танцями вийшло дивно.
Не було дивно. Тобто було, але не в поганому сенсі.
І крутим сучкам потрібні троянди, так?
Повірю тобі на слово.
- Ти мене зрозумів. - Звісно.
ЯК ЗАБРАТИ СВІЙ ТРАСТ
ТРАСТОВІ АДВОКАТИ В МАССАЧУСЕТСІ
ПІДЛІТОК СУДИТЬСЯ З БАТЬКАМИ ЗА ТРАСТ
Тренерка: Важкий був сезон. Якби ж усе скінчилося не так.
Гадаю, тобі поки не слід повертатися.
Ти зрозумієш. Успіхів.
- Вони йдуть. - Не знаю, що він робитиме.
Він кинув у мене.
Привіт.
Хочеш додивитися фільм?
Уже пізно.
Від мене тхне чи що?
Я ще не бачила, щоб ти відмовлявся від поцілунку в грі.
Перестань.
Чому? Я намагаюся поговорити з тобою.
А раніше, на променаді…
Просто припини.
Гаразд?
Чому?
Чому ти не хочеш мене поцілувати?
Якщо поцілую, то не факт, що зможу зупинися.
Пробач, Лор, але ти зле фотографуєш.
- Бек! - Хотіла б я бути з вами.
Я простежу, щоб у неї були гарні.
- Дивися, щоб не задовго. - Дякую.
Гаразд, а тепер усі дівчата разом.
Того вечора все в Конраді мене дратувало.
Він вів Беллі на випускний, неначе то був нудний обов'язок.
Не маю твоєї бутоньєрки.
Мабуть, забув у холодильнику в гуртожитку.
Та нічого.
Нам пора.
- Уже час. - Так.
Бек, їм уже пора. Кілька фото на прощання.
А завтра одразу поїду до тебе.
Розважайтеся, народ.
Якби це був я, я б усе зробив правильно.
Я б не забув бутоньєрку. Я б улаштував їй ідеальний вечір.
Агов! Я готова до Мерилін.
Ковбої у «Неприкаяних», чи трохи дреґу з «У джазі тільки дівчата»?
Усе добре?
Конрад забув бутоньєрку Беллі?
Паршиво з його боку.
Залишив у холодильнику.
А вона була така гарна.
Вони присилали фото. Орхідеї.
Пий.
Вибач, у магазині закінчилася ваніль.
Нехай смакує так.
Та нічого. Через коктейльну парасольку я думаю,
що п'ю полуничний «Дайкірі».
Улюблений коктейль Беллі — безалкогольний «Дайкірі»,
бо його подають з парасольками.
Я про це геть забула.
Ти завжди пам'ятаєш, що радує Беллі.
Так.
Сонце.
У тебе досі є почуття до неї.
Ні, мамо. Я давно переріс те захоплення.
Ти не даєш нікому бачити свій біль.
Усе добре, мамо. Чесно.
Іноді я думаю, що ти надто добре вдаєш, що щасливий.
А хіба не цього від мене очікують?
Ні. Тільки не я.
Це моя вина.
Я так раділа перспективі, що Беллі буде з одним із моїх хлопців.
Тобі було важко…
бачити її зі своїм братом.
Не хвилюйся через це.
Пообіцяй мені,
що ніщо й ніколи не розділить вас із Конрадом.
Що завжди будете один одному передусім.
Між нами з Коном усе гаразд, чесно. Не хвилюйся через це.
Вона вибрала його. Вони вибрали одне одного, а я…
Я…
Її найкращий друг.
Це лише початок твоєї історії, Єре.
Я не можу обіцяти почуття.
Чи обіцяти, що нікому не болітиме, та…
Найцікавіше — з'ясовувати, куди та історія заведе.
Знаєш, яку цитату обрав наш випуск?
Амелія Ергарт.
«Пригода цінна сама по собі».
Запам'ятай це.
Я обожнюю тебе, моє сонце.
Тато більше любив Конрада.
І я тебе люблю.
А в мене була мама.
Вона єдина знала мене справжнього.
Вона та Беллі.
Що ти маєш на увазі?
Не знаю, Бел. Усе заплутано.
Те, що ти сказала раніше:
«Пригода цінна сама по собі».
Це моя мама тобі сказала?
Ні. Побачила на твоїй конфедератці.
Мама записала всю церемонію, коли ходила.
Бачила, як ти отримав диплом, ішов до сцени.
Я хотіла бути поруч у твій день.
Навіть якщо це було…
лише через мамин телефон.
Лягаємо?
Так.
Добраніч, Бел.
Добраніч.
Усе життя я чув, що з Беллі буде Конрад.
Але, можливо…
Можливо, в решті історії з нею буду я.
Геть від мене!
Котра година?
Що тут відбувається?
Мамо! Привіт, вибач.
Їм треба було десь залишитися, бо вони втратили будинок.
- Кеме. - Я все приберу, клянуся.
- Ні, ми всі приберемо. - Добре.
- Не забудьте повернути карт. - Добре.
Ще думаєш про Ліама?
Я йому вчора написав.
Я так і подумав.
Він розказав, як усе відбувалося.
І дав контакти своїх юристів із нерухомості.
Ти їм подзвониш?
- Ти можеш не брати участі. - Що я казав?
Годі робити все наодинці, гаразд?
Я написав у листі, що це терміново.
Сподіваюся, матиму відповідь до завтра.
А щойно нам напишуть,
скажемо Джулії, що є пропозиція, якій не відмовиш.
Гаразд. Ми зачинимо. Ідіть до…
Гляньте, хто тут.
- Вітаю. - Нічого, я це владнаю.
- Дякую. - На зв'язку?
Так, дякую.
Дозвольте.
Якби ж то ви поїхали додому, коли я просила.
Не діждетеся, щоб ми кинули наш будинок, Джуліє.
Цей будинок не ваш, Конраде. І…
моїм він теж буде не довго.
Джуліє, прошу. У нас є ідея.
Покупець зробив пропозицію, я її прийняла.
Я маю поїхати до Бостона, щоб завершити процес, але це кінець.
Будинок продано.
Переклад субтитрів: Юрій Лаховський
Творчий керівник: Данило Качмарський