En capítols anteriors…
La Susannah em va dir que sempre
havia sabut que estaria amb un dels nois.
En Conrad o en Jeremiah?
Per què ho vas engegar tot a rodar?
Pensava que ens estimàvem.
I ens estimàvem.
Ets la meva amiga.
A vegades volia més, però estava esperant.
-Isabel Conklin, et cases amb mi? -Sí.
És una broma?
No t'hi casis. Vine amb mi.
Mira'm als ulls i digue'm que no l'estimes.
-T'estimo a tu. -No t'he demanat això.
Són la Belly i en Conrad, tot aquell rotllo èpic d'ànimes bessones.
Som molt funcionals comparats amb ells.
Sempre tornem i no sembla
que s'hagi acabat mai.
Però i si no funciona?
-On ets? -A París.
Com està la Belly? Creus que voldria escoltar-me?
Ho hauràs de descobrir tu mateix.
Una part de mi sempre ha cregut que tornaríem.
Fes el que hagis de fer.
No esperis que ho aprovi, però no la caguis, tampoc.
L'ESTIU QUE EM VAIG ENAMORAR
-Estàs preciosa. -Gràcies.
Cuida't, d'acord?
Belly.
Conrad.
Sorpresa!
Fes-me una abraçada. Vine. Hola.
M'agraden els cabells.
Sí, gràcies.
Què hi fas, aquí?
Doncs…
Perdona, ha estat una cosa d'última hora.
Vaig a Brussel·les, a un congrés,
i resulta que queda molt a prop de París.
-Sí. -Així que…
-Com que és el teu aniversari… -És demà.
Sí, ja ho sé, però…
El congrés comença demà.
He pensat a venir a veure't
i agafar el tren després.
Ja deus tenir plans.
Sí, sí que en tinc.
No et preocupis. Acabo de presentar-me a casa teva…
A quina hora tens el tren?
No tinc hora.
Pensava agafar l'últim.
I, si no et trobava, pensava fer una mica de turisme,
caminar per la ciutat, sense problema.
Bé, tinc plans a les vuit, però…
estic lliure fins llavors.
-Sí? -Sí.
-Serà divertit fer de turista de nou. -Sí?
-Sí. -Seria genial.
Genial. Doncs deixo la bossa al pis
-i ens n'anem. -D'acord.
Espera aquí. Ara torno.
D'acord.
Què collons fas?
Li fas de guia turística unes hores i després t'acomiades.
D'acord, tenim tomàquets aquí…
Són 25…
Ei.
-Ei. -Quant fa que ets despert?
Des de les cinc.
Carai.
He de preparar quatre plats per a 30 persones
que esperen "la nova estrella culinària de Boston"…
Segons el nou tiktok de la Taylor,
ets el xef nou més sexi que hi ha viu.
Per què em vaig deixar enredar?
Perquè, quan ho petis, tots els restaurants et voldran
com a garde-manger.
Saps què és un garde-manger?
No, no ho sé.
T'importa agafar-ho?
En Conrad diu que bona sort. És a Brussel·les?
No, és a París, amb la Belly.
No pot ser.
Sí que pot ser.
Em va trucar ahir des de l'aeroport.
No vull ficar-me en els teus assumptes, però…
D., els meus assumptes han viscut al teu pis els últims sis mesos.
No passa res.
D'acord, però estàs bé?
Sí.
Sí, crec que l'anticipació va ser la pitjor part, però…
ara que la trobada entre la Belly i en Conrad és una realitat,
ho porto millor.
Això és un avenç, oi?
Qui ho sap?
A més… No, deixa això.
-Només un. -No és per a tu.
Només un.
Ah, volia dir-te…
que he trobat un sofà nou.
Ja tenim sofà.
Sí, però l'odies.
Sempre et queixes que, quan hi treballes,
et fa mal l'esquena.
-N'estàs farta, de mi. -No.
I jo triant mobles per al teu pis com un imbècil.
No, Jere. No és això.
Me'n vaig a Califòrnia…
d'aquí un mes.
-Què? -Ja.
L'Steven i jo per fi hem aconseguit els diners, molts,
i ens hem de mudar a San Francisco,
però no et deixaré tirat.
Denise, me n'alegro molt per tu.
T'ho has guanyat.
-Has treballat molt. -Gràcies.
Ostres, la Taylor deu estar emprenyada.
En realitat, en Conklin encara no li ha dit
que ens mudem, així que no diguis res.
Què?
Perdona, què acabes de dir?
-Vaig a… Vaig a matar-lo. -Taylor, sisplau, no.
Ah, i m'acaben de dir que el bar d'avui
té una fuita i està inundat,
així que suposo que tot se n'ha anat en orris. És un desastre!
Taylor, espera. Em sap greu.
Vaig a ficar-m'hi.
D'acord, endavant.
Ho faré. M'hi ficaré.
No, és massa freda.
Què vols veure després?
Probablement, la Torre Eiffel, oi?
-Sí. -Té molt bona vista.
Alguna altra cosa? Podem anar a…
Père-Lachaise, on van enterrar Jim Morrison?
-Sí, m'agrada la idea. -Sí?
M'he…
M'he passat molt de temps…
imaginant-me la teva vida.
I suposo…
A veure, que faria qualsevol cosa, però vull…
Vull veure París com el veus tu.
D'acord.
Ja sé on portar-te.
A on?
Ja ho veuràs.
A on?
M'acabo de mudar a Boston per aquest imbècil.
He començat a una feina nova i ara
creu que em mudaré a Califòrnia?
No ho ha dit, això.
No ha dit una merda!
Creus que vol que ho deixem?
-No he dit això! -Digue-m'ho.
-Ha dit això? -He trucat a vint llocs
i res.
Vosaltres heu tingut més sort?
No, estem una mica enfeinades.
Trobarem alguna cosa.
Vull entendre per què l'Steven no m'ha dit que es mudarà.
He de preparar el brou i marinar el xai
perquè estigui a punt amb les vieires,
però no té sentit si no tenim un lloc.
Ja ho sé, perdona.
I si ho cancel·lem?
-No, no, no. -No. No.
Espera. I aquella casa teva tan indecentment preciosa a tocar del mar?
És l'entorn perfecte.
No ho sé.
Tothom al·lucinarà amb la vista. I la cuina és enorme.
No hi he tornat des de…
Si no estàs preparat, trobarem un altre lloc.
No. No. Denise, tens raó.
Em farà bé i serà perfecte per al sopar.
Ho prepararé tot.
-D'acord. -Parlem de l'Steven.
Reina, has de parlar amb ell. D'acord?
I tant que hi parlaré.
D'acord.
De fet, per què no esperes 24 hores, sisplau?
És un dia important per en Jere…
Però ho és també per mi.
Si ho faig bé, el meu cap em deixarà dirigir
una campanya promocional. És senzill.
Només he d'esbrinar com portar tots els influencers a Cousins
i canviar el lliurament del menjar,
l'equip de lloguer
i els cambrers.
-Merda! -D'acord.
A veure… Hola. Ei.
Tu pots. Jo t'ajudaré.
No, tens raó.
Estic tranquil·la.
Estic concentrada. D'acord?
Concentrada a mort. I ens en sortirem.
Es pot pujar aquí?
-És increïble, oi? -Sí.
Vens sovint?
Venia sovint.
Al principi.
Encara intentava aclarir-me…
El dia tenia moltes hores.
I… la supervisora del bar on treballo,
es diu Céline,
treballava en aquest edifici
i és qui em va parlar d'aquest terrat…
i…
veure París des d'aquí dalt era una cosa especial.
Tot davant meu.
Va fer que tot comencés a posar-se al seu lloc.
Com tot…
encaixa a la perfecció. A mi…
-em fascina. -Com el cos humà.
Si intentes donar-li un sentit òrgan per òrgan,
és com… una missió impossible, és atabalant,
però, si pots fer un pas enrere i mirar-ho com un conjunt
i veure com el cos treballa en harmonia,
de sobte tot té sentit i és un puto miracle.
No et referies a això, oi?
-No. Sí, sí. -D'acord.
Per un segon…
parlaves com…
Com un friqui?
Com quan tenies deu anys.
Se't veu molt a gust aquí.
A París.
Sí, jo també ho sento. Ara.
-He trigat un any, així que… -Sí?
Sí, vull dir…
Abans m'havia de mentalitzar per sortir del pis…
i fer les coses més senzilles.
-Com ara? -Com ara…
Què?
Trobar detergent per a la rentadora al Monoprix.
No sabia quin era per a la roba
i quin per als plats.
És més difícil del que sembla
i vaig preguntar,
però no entenien com pronunciava "lessive".
A mi em sona bé.
No saps com sona el francès de veritat.
Hi va haver moltes ocasions en què em vaig sentir una idiota.
Però un dia vaig venir aquí a veure la sortida del sol
i vaig recordar el que em vas dir…
de quan vas veure el Pacífic.
Te'n recordes?
Vas dir que senties que estaves a un altre planeta.
Com si tot fos possible.
París és això per mi.
Va ser molt difícil.
Però vaig aguantar
i ara tinc la sort de viure a la ciutat més bonica del món.
Sabia que podries.
Sí? Per què?
Au, va. Com et deien les nostres mares?
Deien que eres assilvestrada.
No crec que això fos un complit.
Ho era.
Ets una lluitadora.
Mai t'has fet enrere davant d'un repte.
Ets competitiva, sobretot quan competeixes contra tu mateixa.
Vinga.
París no tenia cap opció.
Vols venir amb mi?
Si hi ha un tren més tard.
Sí, hi ha un tren més tard, però…
no vull molestar i…
No és cap molèstia.
Els meus amics em fan un sopar de preaniversari.
Sí, vine. Serà divertit.
I estarà bé que vingui un amic de tota la vida.
N'estàs segura?
Sí.
Com queda, això?
-Ho pots aixecar? -Sí.
No, més avall.
Tay, tasta això.
-Sí. -¿La Denise està
fent la teva feina?
Ho està fent per tu.
-Bé, tot té molt bona pinta. -Sí.
Ara no ho he d'espatllar tot i ja.
-Què tal? -És perfecte.
No has tastat l'oli d'alfàbrega.
No sé què vols, Jere.
Fa gust de sopa de tomàquet freda. És bo.
-Ho tinc tot! -Perdona.
-Hola. -Hola.
Denise, ajuda'm amb el rebedor.
Sí, ja vinc.
Gràcies per tot això.
-No, i ara. -Sí.
Vols impressionar el teu cap
-i això és important. -Sí.
I la feina ho és tot, oi?
Sí, esclar.
Que maco ha quedat.
Me n'alegro. Saps de què m'he adonat?
He passat tant de temps preparant aquest sopar
que no he pensat en les maneres
en què podríem fer el nostre pis nostre.
Més com una llar, saps?
D'acord, sí.
Podríem pintar la sala.
Sí, si vols…
I podem adoptar un gat.
Un gat?
No n'he tingut mai perquè la mare diu que són dolents,
però crec que tu i jo seríem uns pares genials del gat.
L'educarem perquè sigui un angelet.
Sí, totalment.
Però pensem-ho bé.
-Sí, pensem-ho bé, cabró! -Què…?
D'acord, si és tan important per tu…
Sí, adoptem un gat.
No sé si estem llestos…
Ara no. M'he quedat sense cambrers.
Què collons…?
Acabo de seguida. T'ho juro.
No hi ha pressa.
ELS ANYS
Molt maco, el pis.
Gràcies. El vaig heretar de la meva amiga Gemma.
La coneixeràs avui.
Comparat amb on vivia abans, és un palau.
Vull conèixer els teus amics.
Estàs preciosa.
Gràcies.
Mira qui he trobat.
T'ajudo.
D'acord.
Gràcies.
Hem de marxar.
-Sí. -Vaig bé?
-Genial. -Sí, ara podem marxar.
-Hola. -Hola.
Hola, com estàs?
-Molt bé, i tu? -Bé.
Preciosa. Per molts anys!
Hola, com estàs?
Encantat.
-Encantat. -Hola.
Hola!
-Felicitats! Que guapa! -Gràcies.
-Hola. Com estàs? -Molt bé, i tu?
-La companya de pis. -D'acord.
Isabel!
I aquests cabells?
M'encanten!
Sí que ets ràpida.
Qui és el noi, Isabel?
Ell és en Conrad, un amic dels EUA.
Conrad, les meves amigues, Gemma i Max.
-Encantat. -És ell?
-Hola. -Max.
És aquí. Això és bo o dolent?
Ja ho veurem.
Isabel!
Hòstia puta. Mi-te-la, l'americana.
El germà gran.
Si aquest està bo, com deu ser l'altre?
Conrad, ella és…
-Céline. -Hola.
La millor amiga de la Isabel aquí.
Perdona?
Després de la Gemma.
Encantat.
Felicitats, preciosa.
Gràcies. Conrad ell és en Benito.
Hola, és un plaer.
Igualment, Conrad.
Hem sentit a parlar molt de tu.
Aquí ets una llegenda.
Una llegenda, eh?
M'estic comportant.
Tinc un regal per tu. Vine.
-Vigila. -Torno de seguida.
Què tal el viatge?
Molt bé.
Com vau conèixer la Isabel?
-Em va salvar la vida. -De debò?
Sí, i després vam anar de festa.
I la resta és història.
Sí.
Però el més important és: t'agrada el vi?
M'encanta.
-En vols una copa? -Sí, gràcies.
Benito, m'encanta. Gràcies.
-Me n'alegro. -A veure.
Mostra'ns-ho!
Gràcies.
D'acord.
Saps què, Conrad? Em sembla molt romàntic el que vas fer.
Proclamar-li el teu amor abans que es casés amb el teu germà.
¿No vas pensar que…
no era el moment més adequat?
Per ser justos, no vaig començar la conversa
pensant que li declararia el meu amor.
Però no ho podies callar més.
Per això és romàntic.
El meu germà no hi estaria d'acord.
És com una pel·lícula.
La meitat de la gent cridant-li a la pantalla: "Fes-ho, Conrad!"
i l'altra meitat: "No! No ho facis!"
A la pel·li, ell és el dolent.
No, sisplau. Si hi havia un dolent, era jo.
Per què no hem fet la pregunta que tots hauríem de fer:
"Conrad, què hi fas, a París?"
Ha vingut per feina. Té un congrés a Brussel·les,
i París és molt a prop.
No és tan a prop.
Una hora i mitja.
Prou, Benny.
Què? No hi ha vols de Califòrnia a Brussel·les?
No té sentit.
No, tens raó.
Vaig canviar el vol. Volia veure-la.
No li facis cas, a en Benito.
Està dolgut perquè la Isabel el va deixar.
Ei, que tinc sentiments.
Només fa sis setmanes.
Volia portar-la a Mèxic perquè conegués la meva àvia, però…
em va rebutjar.
Sempre seràs el noi que em va ensenyar a conduir una moto.
I jo, el que et va ensenyar a muntar en bici.
En fi, no he vingut a París perquè em quedés a prop.
He vingut perquè cada any
passàvem l'aniversari de la Isabel a la nostra casa d'estiu a Cousins,
i ara ella és aquí,
així que vaig pensar a portar-li una mica de Cousins.
Que maco.
Cosins?
No eren germans?
No m'aclareixo…
Bona notícia: els teus amics de la fraternitat faran de cambrers.
-Genial. -Sí.
La mala notícia és…
que s'han equivocat amb la comanda i no hi ha vieires, només ostres.
Què faig amb les ostres?
Cuinar-les.
Tay, no les cuinaré.
-D'acord. -Les serviré…
crues, amb una mignonette de síndria.
-Ja veuré… -Perfecte. M'has convençut.
L'altra cosa és que l'empresa de lloguer
no ha pensat a portar els ramequins…
No hi han pensat? De debò?
-Però no és cap problema. -Per què?
Aniré al poble a buscar-ne i, amb sort, en tindrem alguns.
Vas al poble? T'ajudo.
-T'acompanyo. -No, ho faré jo sola.
Em servirà de pràctica.
M'ho estic imaginant o la Taylor està actuant com una psicòtica?
Sap que te'n vas a San Francisco.
-Què? -Sí.
I està cabrejada.
Doncs he de parlar amb ella.
Sí, fes-ho, però a fora. Aquí dins, no.
-És mal moment? -Si són males notícies, sí.
Potser ho són.
Hola, papa. Has vingut.
Hola, fill. Sorpresa!
No he rebut la meva invitació.
És que… no em pensava…
No és res important. És un sopar.
Doncs la Laurel en parla com una cosa molt important.
He portat xampany.
Del meu casament.
Sí, no volia que es fes malbé.
Ets molt amable, Adam. Per què no el portes darrere?
No el voleu a la cuina?
No, els convidats no poden passar a la cuina.
Ara hi vaig. No et preocupis.
-És casa meva. -Ja.
Estic fotut. Tot està anant malament
i el meu pare presenciarà el desastre.
Tot anirà bé.
No, és que… No hauria d'haver tornat aquí.
Aquesta casa em recorda el fracassat que era
quan me'n vaig anar l'estiu passat.
Està maleïda. Ho hauríem de cancel·lar.
No, no parlis així. D'acord?
He vist com t'has trencat les banyes els últims mesos
per arribar aquí, a aquest moment, d'acord?
No deixis que el passat t'ho espatlli.
No deixis que el passat et robi aquest lloc, d'acord?
La casa està massa bé.
Tens una piscina, hòstia.
Sí, la piscina està prou bé.
Doncs sí.
I tu també, Denise.
Sí.
És genial coneixe't.
Sí, tu…
Tu pots, campió. D'acord?
D'acord.
Molt bé.
-No, cap aquí. -Cap allà.
Sí, entesos. Gràcies.
Sí.
Ara obre el meu.
D'acord.
És preciós!
Sempre t'ha agradat el meu.
Gràcies.
És molt bonic.
Molt bonic.
Què? On és el meu regal?
És broma.
Isabel, ell és el regal.
El desembolicaràs després?
Jo tinc un regal per a tu.
Estimada.
Per a tots nosaltres.
Així que en Benito…
no és el teu nòvio?
He dit mai que ho fos?
No deies que la marihuana afecta el cervell?
És que memoritzes tot el que dic?
Sí.
No ve la Kayleigh, avui?
M'ha deixat, així que ja no hi serà més.
Em sap greu.
Bé, així és la vida.
Estàs sortint amb algú?
Ara mateix, no.
Així, doncs, no suques.
Sabia que s'apagaria la flama.
Fem un creuer de solters?
Dubto que encara existeixin els creuers de solters.
Doncs sí, i són una festa sexual amb barra lliure tot el dia.
-Quin fàstic. -Creu-me.
Tu amb un biquini sota el sol del Carib…
Laurel, t'aniria bé.
Ets fastigós.
Ara entenc que no et convidés.
Que dolenta. Vaig a buscar-ne una altra.
Què? Era broma.
M'alegro que hagi vingut.
Almenys ho intenta.
Que bé retrobar-se amb tothom.
Sí.
Enyoro la Belly.
¿Et pots creure que demà
-farà 22 anys? -Mare meva.
Recordes quan en va fer tres?
Va destrossar el pastís
-i hi havia glaça per tot arreu. -Sí.
Hola. Vol una copa de Bus…?
Com es digui en francès.
-Sí. Sigues generós. -Sí? D'acord.
Digui'm quant.
Una mica més.
-Així? -D'acord, ja està.
-Bé. I vostè? -No, gràcies.
D'acord. Arrivederci.
Gràcies.
-Per la Belly. -Per la Belly.
M'han caigut bé.
Tots?
La majoria.
¿Recordes que he dit
que volia portar-te una mica de Cousins?
M'has portat un regal.
Més o menys. Ho vaig recollir…
quan vam tornar pel 4 de Juliol fa uns quants estius.
Sí, recordo aquell 4 de Juliol.
Sabia que no tornaria…
fins molt de temps després,
així que, quan trobo a faltar ser a casa,
trec això
i em fa sentir més a prop de tothom.
I vaig pensar que, com que…
doncs, com que no tornaràs durant un temps,
potser t'ho volies quedar.
Gràcies.
Hauràs d'insistir per parlar amb mi.
Amor, vinga. Truca'm, sisplau.
Mare meva.
Fa falta que soni tota l'estona?
Doncs estic fent cinc coses diferents alhora.
-Així que sí. -Ja.
-Remena. En sentit horari. -No he parat de remenar.
-Els teus ramequins. -Gràcies.
Has tornat. Estàs preciosa.
Estàs enfadada, però…
No estic enfadada. Per què, què has fet?
Potser prendre una decisió important sense dir-m'ho?
-Mira… -No, mira tu.
Pensava que ens anava bé.
-Em sentia bé. -I era així.
Era així.
No, què dic? És així.
-És així? -Ens va bé.
-Steven, remena. -D'acord.
Ens va bé. Ens va meravellosament.
Sí, tan meravellosament
que te'n vas a 5.000 km d'aquí sense mi.
No ho he dit, això.
Quan m'has demanat que vingui amb tu?
Ja t'he fet venir a Boston.
Primer de tot, tu no vas…
Ningú em fa fer res.
D'acord. Sí, em sap greu.
Només dic…
Com et puc demanar que vinguis a Califòrnia per mi?
Ostres, i si les coses no van bé? O pitjor…
Llavors, no creus que anirà bé.
No he dit això.
-Almenys ja ho sé… -Merda.
-…per no malgastar sis mesos… -No!
-No és… -És el que has dit.
-Que les coses no aniran bé. -Nois.
Us estimo molt, però foteu el camp de la meva cuina!
-Perdona, Jere. -Sí, perdona.
-Amor, no volia dir això. -Que no funcionarà…
Merda.
En sentit horari. No és tan difícil.
En podem parlar? Però de veritat.
Per què no m'ho has dit?
Tay, no sé ni què t'he de dir. No sé si diré que sí.
No siguis beneit. Has de dir que sí.
És el teu somni.
I sense comptar que la Denise et matarà si li fots això.
D'acord, però…
Viure i estar amb tu també és el meu somni.
Però, si ho és,
per què no em demanes que vingui amb tu?
Sigues sincer.
Pensaves que perdria els nervis.
No, Tay, no.
Si fa un any m'haguessis demanat que vingués a l'altra punta del país,
m'hauria tornat boja.
I segurament t'hauria deixat. Una altra vegada.
Però ja no em fa por això nostre.
Em fa por que no ho sàpigues.
D'acord, però…
no és això, Taylor.
No…
No vull que renunciïs a res per mi.
D'acord?
Ho vas fer amb la Lucinda
i no vull ser un obstacle per a tu.
Però no ets cap obstacle, babau.
Vull estar amb tu.
També vull ser la millor relacions públiques,
però tinc les mateixes oportunitats a San Francisco
que a Boston.
Més i tot.
D'acord, però…
Què dius? Que faries les maletes
i vindries a Califòrnia per mi?
Per tu no, amb tu.
Si és el que tu vols. Vull dir…
No, Tay, t'estimo.
T'estimo moltíssim, d'acord?
No puc… imaginar-me com seria la meva vida sense tu.
És com… el meu destí.
Creus que ens veuen?
No crec que els importi.
-Ma mare és allà. -És un dia important.
-Això és poc professional. -Sí.
Renoi! Ens n'anem a Califòrnia!
-Ens n'anem a Califòrnia. -Ostres, tu!
No és de bojos?
Sí.
O potser no tant.
Què és el pitjor que pot passar?
Bé, podria…
Per què ets tan dolenta?
Per què obres la boca per dir això?
Has passat un bon aniversari, Belly?
Vols que et digui Isabel?
No. No. No.
Digue'm Belly.
I era el preaniversari.
Només en tinc 22 des de fa…
una hora i mitja.
Però sí, ha estat un bon aniversari.
Ha estat perfecte.
Puc confessar-te una cosa?
Abans de venir, em pensava que t'estaves amagant.
Que potser t'estaves castigant.
Per tot el que va passar.
Que et vas exiliar,
i no perquè pensés que t'ho mereixies,
sinó perquè és el que vaig fer jo durant molt de temps
i potser una part de mi…
volia creure que era temporal,
que et perdonaries i tornaries a casa.
-Conrad… -No, ja ho sé.
Està fora de lloc.
Ho entenc.
No t'estàs amagant.
T'has creat una vida al·lucinant i estic…
content d'haver-la pogut veure.
Jo també.
No t'equivoques del tot.
Crec que m'estava amagant al principi.
Va ser molt difícil i em sentia molt sola…
Suposo que sí que vaig pensar que m'ho mereixia.
Saps que no ets la dolenta, oi?
Au, va. Tots dos sabem que ho soc.
Vaig trencar la vostra relació…
i la teva família.
La vam trencar tots.
No era feina teva mantenir la nostra família unida.
Érem uns nens.
No ens fèiem mal a posta.
I et garanteixo que…
per moltes promeses que féssim aleshores,
avui ningú te'n demanarà comptes.
Parlo només per mi: jo no ho faré.
En Jere sap que soc aquí.
I li sembla bé?
No ho sé. M'ha desitjat bona sort.
¿Sonava a "bona sort"
o a… "bona sort"?
Avui hi ha lluna plena.
M'agrada estar sota la mateixa lluna que tu.
Belly…
Vull portar-te a un últim lloc.
Vinga.
D'acord…
Allà fora estan llepant els bols de gaspatxo.
Genial.
-Tot bé? -Sí, sí.
I ara encara millor.
Estic fent una prova de les postres.
Si no em surten bé,
t'enviaré a comprar Twinkies.
Sí, home. Segur que surten bé.
Genial. Puja aquí.
Seràs la tastadora.
-Preparada? D'acord. -Sí.
A veure.
Una mica d'això…
Molt bé.
Aquí ho tens.
D'acord.
Mira això.
Què tal està?
Mare meva, està increïble.
De debò?
De debò, és boníssim.
-Genial. -Mare meva.
Mira com t'ha anat bé, amb tot plegat.
Està increïble, tio.
-Tant de bo ma mare fos aquí. -Mare meva.
L'Adam sembla força impressionat.
Fer pastissos no es compara amb salvar vides.
Ai, senyor.
El fill gran estudia medicina. Em moro de pena.
Sincerament, gairebé no el conec, però…
pel que he vist, el teu germà és força irritant.
Serà dels que diuen: "Per a tu, soc el Dr. Fisher."
Fins que es mori. Que bé.
Au, va. Si et vaig veure al sopar d'assaig
parlant-hi sobre rotacions clíniques.
Estàs obsessionada amb ell, com tots.
No, tio, tu estàs obsessionat amb ell
i no sé per què. Tu ets un deu.
Soc un deu?
Déu meu.
Sisplau, no facis veure que no saps que ets guapo.
Ets bàsicament un model.
Per cert, he vist la Taylor i l'Steven al moll.
Té pinta que ella l'acompanyarà a San Francisco.
-Sí, no en tenia cap dubte. -Sí.
Sé que els enyoraràs. És una merda.
Sí, mai he estat sol realment.
Sempre m'ha fet una mica de por.
Després que la Belly i jo ens prometéssim,
ella em va dir que no aniria a París.
En el fons, sabia que ella volia, però…
hi va renunciar per mi i vaig deixar que ho fes
perquè no volia estar sol.
En fi, crec que m'anirà bé estar al meu aire.
Sí, i no hauràs d'aguantar una companya de pis insuportable.
Això és bo.
Calla. Saps que et trobaré a faltar.
-Ah, sí? D'acord. -Molt.
Sí.
I ara me'n penedeixo, de no…
No?
Això…
Perdona. He ficat la pota?
No et creus que estiguis besant l'endollat?
No em crec que l'endollat m'estigui besant a mi.
Atenció. Atenció, tothom.
Només vull donar-vos les gràcies per venir.
M'ha encantat cuinar per vosaltres. Per a molts ha sigut el primer cop,
però espero que no l'últim.
Espero que no.
-Salut. -Salut.
Salut.
Molt bona feina.
Molt bon discurs.
Salut.
Està molt bo.
Molt bé.
Jere, podem parlar un moment?
He de preparar les postres.
Sisplau?
Per què no em vas convidar?
Continues enfadat perquè et tallés l'aixeta?
Sé que creus que soc un desastre, i potser ho era,
però ja no.
Creus que és així com et veig?
Estic molt orgullós del que has fet avui.
Però no n'estic sorprès. Sempre he sabut de què eres capaç.
Sempre he estat orgullós de tu. Pensava que se sobreentenia.
T'ho hauria d'haver dit.
Estic orgullós.
Gràcies, papa.
Molt bé.
No et quedis a dins.
La gent et vol veure.
Entesos.
Bona nit.
Ja hem arribat.
No és preciós?
Mira com l'aigua es reflecteix a l'aigua.
És màgic.
Ho és.
Vols ballar amb mi?
Quan vam ballar per últim cop?
A la graduació.
No vaig estar fi.
Em vaig comportar com una cria.
M'havia imaginat una graduació perfecta, com de pel·lícula…
Ballaríem durant hores i després…
tornaríem a l'hotel i…
Faríem l'amor?
Sí, Conrad. Ens n'aniríem al llit.
Però, en lloc d'això…
Et vaig cridar sota la pluja
i vaig fugir com un covard.
Un dia per recordar.
Bastant inoblidable.
Gairebé tant com tu enviant-me a passeig al funeral de ma mare.
Et vaig enviar a la merda, no a passeig.
És molt millor.
Sembla que faci un milió d'anys d'això.
Durant un temps…
les teves cartes m'animaven.
Sempre que em sentia… sola o…
enyorava casa meva…
m'asseia i les llegia.
Les llegia una vegada i una altra.
Per què vas trigar tant a contestar-me?
Havia de girar full.
Havia de deixar enrere el passat…
i no podia si m'aferrava a tu.
I has girat full?
Vine a casa amb mi.
Deixa'm a mi.
He somiat amb això.
Amb tu.
Saps què?
Què?
Eres el meu desig de cada aniversari.
Ara et quedaràs amb mi per sempre.
Probablement són els de casa, que et feliciten.
Sí.
Mare meva, són les quatre. A quina…?
A quina hora has de ser a Brussel·les?
Bé, estava… pensant que…
el primer dia no hi ha res interessant. Me'l puc saltar.
Hi aniré a la nit.
No, no pots canviar els teus plans per mi.
Igual que jo no canviaré els meus plans per tu.
I no vull que ho facis.
D'acord, bé,
perquè tinc una vida aquí.
Ja ho sé.
Ho entenc.
Molt bé.
A on vas?
He de pixar.
No vull una infecció.
-Estudies medicina. Ho entens, oi? -Sí.
Sí, esclar.
Per molts anys, tia! O el que es digui. Quan tornes a casa? Petonets!
Crec que hi hauries d'anar el primer dia.
Quan surt el següent tren?
El primer surt a les cinc.
Però…
podríem esmorzar junts i encara arribaria a temps.
No, no tinc gana.
D'acord, doncs agafaré el de les cinc.
Va tot bé?
He fet res?
Conrad… Què creus que està passant aquí?
Em pensava que tu i jo…
T'has presentat a casa meva,
sense avisar, pel meu aniversari.
Quin era el teu pla?
No… No tenia cap pla.
Només… vaig pensar…
que et volia veure.
-Volia dir-te que… -Dir-me què?
Que t'estimo.
I?
I volia…
saber si alguna part de tu encara m'estimava.
Ja no m'estimes?
Sempre t'he estimat.
I és un problema.
No crec que sigui cap problema.
¿Com sabem si ens estimem perquè volem
o perquè ens ho han dit?
¿Trobes que t'estimo
perquè, quan tenia sis anys,
ma mare volia que ens caséssim?
No, no és…
No em referia a això. Vull dir…
Si ta mare no s'hagués posat malalta,
hauríem començat a sortir?
O te n'hauries anat al campament de futbol aquell estiu?
I no t'hauries fixat en mi mai.
M'explico? Si no haguéssim perdut la Susannah…
seria…
tan important per nosaltres?
I si…?
¿I si només m'estimes perquè ho volia ta mare
i després va morir?
No t'estimo…
per això.
Ho he intentat tot…
per no estimar-te, per en Jere, per…
per no…
arrossegar-te amb el meu dolor.
He lluitat.
Molt abans de l'estiu que ma mare es va posar malalta.
Sempre has sigut important per a mi.
Sempre m'he preocupat per tu…
i, en algun moment,
et vaig començar a veure diferent i em va fer por,
perquè no volia
que les coses canviessin entre nosaltres…
però el que sento per tu, Belly,
no té res a veure amb ma mare.
Si et conegués avui mateix,
t'estimaria.
Vinga, Conrad.
Com ho saps, això?
Perquè he canviat completament
i l'única cosa que no canvia és que t'estimo.
Conrad…
tant de bo pogués estar-ne tan segura,
però no puc.
Em sap greu.
A mi no.
Intentaré agafar el tren.
Per molts anys, Belly.
Tot aquest temps, volia creure que havia canviat.
Que ja no era la mateixa noia,
però ho segueixo sent i era tan dolenta, ella?
Seguia el seu cor passés el que passés
i, malgrat tots els seus errors,
he de creure que encara mereix amor.
Encara l'estimo.
I l'estimo a ell.
Tinc cabells castanys i ulls marrons,
i sempre estimaré en Conrad Fisher.
Conrad!
Taxi!
Conrad?
Està ocupat?
Conrad,
t'escullo a tu… per voluntat pròpia.
Si hi ha… una quantitat infinita de mons,
cada versió de mi t'escull a tu,
en cadascun d'ells.
T'estimo, Belly.
I jo a tu.
-Salut. -Salut.
No vaig tornar aquell estiu.
Però sí més endavant.
No hi ha res com tornar
després d'haver estat fora molt de temps.
I, com sempre,
la casa era plena de promeses d'estiu…
i de tot el que podia passar.
NADAL A PARÍS
Gràcies de tot cor per l'amor que li heu donat
a L'estiu que em vaig enamorar.
Tant si heu llegit els llibres com si heu vist la sèrie,
gràcies per fer-la part dels vostres estius.
Tots nosaltres hi hem posat el coll
i us agraïm que ens hàgiu acompanyat en aquesta aventura.
Potser ens tornarem a veure. Fins llavors…
Una abraçada, Jenny
Subtítols: Nahuel Martino González
Supervisor creatiu Guillermo Parra