Стефан.
- Аз съм Маделин. - Мади?
Така си подписала писмото.
Прав си.
Аз съм Мади.
Фамилията ти е Шварц.
Прочетох я във вестника.
- В писмото я беше пропуснала. - Реших, че Мади ще е по-предразполагащо.
Сигурно мислиш поляците за нацисти, но аз съм адвентист от седмия ден.
Спазваме Божията заповед за шабат.
- А ти спазваш ли я? - Не.
Баща ми винаги я спазваше.
- Дори по време на войната. - Войник ли беше?
Медик.
Убежденията не ни позволяват да носим оръжие.
Защо?
Защото Иисус Христос е дошъл на този свят не да погубва живот, а да го спасява.
А животът на малките момичета?
Баща ти явно е много набожен човек.
- Къде е сега? - Почина, когато бях на седем.
- Съжалявам. - Какво е това?
- Касетофон. - Да, знам какво е.
Не искам да ме записваш.
Нали искаше да говорим, защото усещаш близост между нас?
Така е.
Усещах. Тоест усещам.
Разрешиха ми да дойда само защото мислеха, че ще ти взема интервю.
Нахвърляй на листа каквото ти хрумне,
за да не решат, че замисляме нещо съмнително.
Става ли?
Усещаш ли подобна близост и към други хора?
Напоследък - не.
Откакто открих тялото на Теси, не мога да се сближа с никого.
- Как разбра? - Какво?
Къде да я намериш.
Просто случайност.
Защо остави тялото й в езерото?
- Не бях аз. - А кой беше?
В онзи ден в магазина ви е бил някакъв цветнокож мъж.
Кой беше той?
Стефан.
Ще бъде много трудно да се сближим.
А знам, че и двамата го искаме, нали?
Ще бъде много трудно, ако не си искрен с мен.
- Всъщност ти лъжеш, не аз. - За какво?
Че случайно си отишла да я търсиш там.
Прав си.
Така е.
Откъде знаеше за това място?
Ходила си там с момчета навремето.
- И аз ходя там. - Защо?
Да гледам момичета, които дават на момчетата да ги опипват.
Аз бях такова момиче.
- Извинявай. - За последно бях там...
- Преди абитуриентския ми бал. - Извинявай.
Излизах с едно момче.
Връзката ни ставаше сериозна и искаше да спи с мен.
- Аз исках да се измъкна. - И си се престорила на неопитна.
Но няма значение.
Не почиташ ли шабата, девствеността няма да те спаси.
Теси го е почитала и въпреки това си я убил.
Не съм убил Теси Дърст.
А кой?
Стефан.
Знам какво е да се преструваш на невинен пред другите.
Мислех, че това е единственият път към спасението.
И защо размисли?
Иисус е умрял девствен, аз също.
Не разбирам.
Експериментите.
Когато ме разболяха, бях девственик.
Експерименти ли?
Невинността не си отива бавно.
Отива си внезапно, рязко, насилствено.
Невинността си отива, щом откриеш жестокостта.
Първо у другите, а после и у себе си.
Щеше да ти прилошее, ако знаеше, че бе преживял смърт, сходна на моята.
И че щеше да те приближи до твоята.
ИСТИНСКИЯТ СЪНОВНИК
ДЖАЗ БАР "БЛУ БЪРД"
ВЕСТНИК "АФРО"
ВЕСТНИК "ЗВЕЗДА"
ЦВЯТ
ПО РОМАНА НА ЛОРА ЛИПМАН
Давай.
"Операция "Бяла престилка". Това пък какво е?
Секретната военна програма във Форт Детрик, Мериленд.
Използват отказалите да носят оръжие като опитни зайчета,
- за да защитят САЩ от биологична война. - Колко увлекателно!
- А къде е репортажът за Завацки? - Пред теб е.
Реджи?
- Реджи? - Снощи сънувах черна жена.
"Черна жена означава доходни инвестиции. 366."
До Коледа да те няма, ясно ли е?
Чу ли ме?
Клио?
Да тръгваме.
Мислиш, че като заминеш, ще откажеш дрогата?
Реджи, нямам време. Болна съм, а ти не ми помагаш.
Ако ще я отказваш, направи го тук, с мен. Разбра ли? Или лично ще те заключа.
Разопаковай си багажа.
Беше ме срам да си тръгна, Мади.
Но повече ме беше срам, че не съм обичала никого така,
както спомена за баща си.
Коя ще бъда, ако вече не го чакам да се върне?
Искам да ми обещаеш,
че онова, което ще направим днес, ще си остане между нас.
Нали? Само между теб, мен и Господ.
- Как си, Теди? - Г-жо Тейтъм, имате ли клиент?
- Чакам следващия, но Чарли вече мина. - Добро утро, г-жо Тейтъм.
- Майката на Теди. - Да.
Не отговарям за него, само приемам залози. Няма за какво да говорим.
Освен ако не сте дошли за прическа.
Не, нося перуки, но все пак чуйте предложението ми.
Правя и перуки, гълъбче.
Казват, че косата на жената е нейната корона.
- Не е за вярване какво правим с нашата. - Не е срамно да имаш прическа.
- Правя го за дъщеря си. - Нима?
Първо фризирах сестрите ми, а сега се препитавам с това.
Хубаво е да имаш препитание.
- Сигурно искате да имате собствен салон. - Говориш пълни глупости.
Нима?
Синът ми каза, че мечтаете да отворите салон в Ъптън.
Напразни мечти.
Ако се договорим, ще имате салон.
Петдесет долара.
На Бъдни вечер ги залагате на 366, но нито долар повече.
- Голям залог. - Не е залог.
- Нима лотарията е нагласена? - Сигурно сте се досещали.
Е, и? Всеки да вярва в каквото си иска.
- А ако дойдат да разпитват? - Посочвате съновника
и казвате, че сте сънували черна жена. Това означава доходни инвестиции.
Три, шест, шест?
Печелим, прибирате 20%, а аз вземам останалото.
Какво ще искаш в замяна?
- Вашето мълчание. - За шест хилядарки
ще си мълча като мишка в църква, пълна с котки.
Спечелим ли, ще станем точно това. Три мишки в една лодка.
Научи ли някой, всички ще се удавим.
Дамата със синьото палто?
- И няма да ми кажеш коя е? - Важното е,
- че сме тук, за да си свършим работата. - Работата ни е да патрулираме по улиците.
Това не ни влиза в задълженията.
Издигне ли се някой черен, веднага се урежда с бяла мадама.
Нали, полицай Плат?
Накъде биеш?
И ти не си чак такъв светец.
С него исках да те запозная.
- Грийди. - Херцога.
- Здрасти. - С какво потекло са гълъбите?
Имам "Стихелбаут" и "Янсен".
Участваха в състезанието на 800 км в Тенеси и взеха второ място.
- Летят из цяла Америка. - Навсякъде?
По 1,50 за гълъб.
- Херцог! - Мамка му!
Давай, бързо!
Сядай.
Плат!
Дейвис!
Робърт Бъкстън - Херцога, заподозрян в опита за покушение
над сенатор Мъртъл Съмър, е прострелян, но е в стабилно състояние.
Убит е полицай Пърси Дейвис.
Според полицията тримата са действали в сътрудничество с чернокожа жена,
около 30-40-годишна. Третият съучастник все още е на свобода.
- Това политически акт ли е? - Не знам, но ще разберем истината.
- Ето кой ще се погрижи за това. - Партньорът на Дейвис.
- Защо не гръмнаха него? - Полицай Фердинанд Плат,
който ще стане първият чернокож инспектор в отдел "Убийства"
- в Балтимор. - Чух достатъчно.
Намери третия преди полицията и го доведи тук.
ЗАПОДОЗРЕНИЯТ Е ЖЕРТВА НА ПРАВИТЕЛСТВЕН ЕКСПЕРИМЕНТ
Може ли сметката и един лимонов пай за из път?
- Да. - Благодаря.
Седрик, четеш ли?
Имах предвид, четеш ли новините?
Да, Маделин, чета новините.
Тази статия е моя, аз я написах. Ето ми името.
Наистина си ти. Значи скоро ще си прекараш свой телефон?
- В-к "Звезда". - Защо ми пращаш тия?
Прати ги при Мади Моргенщерн.
Заподозрян е, не сме писали, че е виновен. Това е статия, госпожо.
Внимавай.
Г-н Маршъл не приема повече обаждания по статията "Бяла престилка".
Но мога да ви свържа с нейния автор, г-н Бауер.
Боб Бауер. Не, фактите са проверени.
Какво да ви кажа, щом е вбесен, значи сме на прав път.
- Какво е това? - Най-хубавият лимонов пай в града.
За г-н Маршъл е.
За г-н Маршъл? По-скоро той трябва да те черпи пай.
Вестникът се продава като топъл хляб. Вече не смятат, че Завацки е убиецът.
- Прочути психиатри спорят по радиото. - Ще отразяваме случая седмици наред.
Благодаря, Бети. Може ли да му го занеса?
- Я направо остави на мен. - Струва ми се рисковано.
Лъжец ли ме нарече?
Исках да го питам дали е обмислил молбата ми.
Недей, трябваше да го убедя, че статията за Завацки не е щастлива случайност.
Не беше лесно.
- И какво? - Накрая успях.
От днес следобед
вече официално си служител на вестник "Балтиморска звезда".
Освен ако нямаш друга по-важна работа.
Не, тази редакция е мястото, където искам да работя.
Редакцията.
Не, ще отговаряш на писма заедно с Дон Хийт.
Имаш си свое бюро.
Не ме гледай така. Дори Еди Мъроу е започнал от нулата.
Бюрото ми е на 20 крачки от вратата на г-н Маршъл.
- Доста по-близко, отколкото беше вчера. - Не ми благодари.
И знам как да го отпразнуваме.
Четвърти ред. Коледният мач на "Колтс".
- Кой би устоял? - Благодаря, Боб,
но трябва да прекарам деня със сина си.
- Сигурно съпругата ти с радост би отишла. - Ето какво.
Искам да вземеш...
Става ли? Иди на мача с късметлията, с когото искаш да празнуваш.
Боб, връзката ти.
- Отпред. - Мади.
На ден получаваме 50-60 запитвания, че и повече. Почти всички са за боклука.
- Ако знаеш какви глупости питат! - Чела съм рубриката за съдействие.
- Чели сте само публикуваното, г-жо Шварц. - Моргенщерн.
Сбъркали са я.
- Фамилията ви е Моргенщерн? - Да, моминската.
Немска е. Това истинската ви фамилия ли е?
- Да. - Браво на вас.
Ще отваряте всеки плик, ще четете всички писма
и ще подбирате четири-пет, които си струват.
Аз ще пиша отговорите. Щом схванете как става,
ще пишете останалите, които никой няма да чете.
Имате ли пишеща машина? Ще кажа да ви пратят.
А дотогава ми донесете чаша кафе. Чисто, с три бучки захар.
И ако ви питам колко сте сложили, ми кажете "две".
Редж.
Чакахме те.
Запомни тази гледка, някой ден всичко ще се промени.
- Ще свърши. Дори музиката на авенюто. - Няма да позволим, нали?
Няма ли?
Защото приятелчето на стола ми каза, че си пратил Клио да занесе парите.
- Беше ме страх, че ме следят, шефе. - Кой?
Полицаите.
Бях в магазина за рибки сутринта, когато убиха момиченцето.
- И я прати, без да ме питаш? - Гледах да замета следите ви.
- Не й казах нищо. - Вече няма значение.
Арестуваните тъпаци ще я посочат.
Остави парите в "Пимлико" и доведи Клио на коледното тържество.
- Искам я там. - На Бъдни вечер ли, шефе?
Децата й ще са там, недейте.
Тогава ще си направим снимка като голямо, щастливо семейство.
А после...
Знаеш какво да направиш.
Когато Бог искал да изпита Авраам,
му наредил да пожертва онова, което му е най-скъпо - сина си.
Можел да го спаси единствено милосърден ангел.
Но ако Клио е още жива в коледната сутрин...
никакъв милосърден ангел няма да те спаси, момче.
Разбра ли?
Почисти тук.
Реджи.
Стегни се.
Уж често пътувам, а влача цял куп боклуци със себе си, нали?
Но вече край, Лио.
Стига ми толкова, мила, край.
Вземи ги всичките, мила, не ги искам.
- Добре, ще ги взема. - Край, Клио.
Хващам пътя и вече ще съм свободна.
Дора, не може да тръгнеш така. Погледни се, трябва ти помощ.
Тогава ела с мен.
Не мога, Дора.
Знам какво замисляш. Реджи ми каза.
Ами ако Шел те хване?
Добре, ами Теди?
- Не знам. - А Лайънъл?
Още не съм го измислила докрай, Дора. Не знам!
И какво - ще духнеш с парите и ще зарежеш всички като баща си?
Може би.
Знаеш ли, не съм ти казвала,
но все се надявам, че ще излезеш с мен на сцената.
Погледни ме. Париж ни зове.
Ела с мен.
Ще те намеря.
Винаги те намирам, нали?
- Пази се. Обещаваш ли да се пазиш? - Обещавам.
Казах ти да заключваш прозореца.
- Добре ли си? - Да.
Разбрах за полицай Дейвис. Как се случи?
Каза, че си гледала новините. Не ми се говори за това.
Добре.
Ти успя.
- Първият чернокож инспектор в Балтимор. - А твоят ден как мина?
Извинявай.
Пред теб е новата редакторка на рубриката за съдействие.
- Рубриката за съдействие? - Вече работя в "Балтиморска звезда".
Казват, че дългото пътешествие започва с една крачка,
а моето започна с едно порязване от хартия.
Рубриката за съдействие. Я да видя.
Да, порязване от хартия.
Моите уважения към рисковете на професията ти,
но сигурно има и по-безопасен начин да отваряш пощенски пликове.
- Благодаря. - Да отпразнуваме новите си длъжности.
Не го ли направихме?
Приятно е.
Защото не е нужно да говорим ли?
- Не се боя от разговори. - А защо не ми казваш как се случи?
Бих ти казал, ако не смятах, че ще използваш думите ми.
За какво?
Да видим. Как Маделин Моргенщерн би използвала думите ми?
Ами да! Може да каже на вестникаря, с когото вече се познава.
Питам, защото ме интересува какво става с теб.
Понякога не си личи.
- Не ми вярваш. - Вярвам, че си такава, каквато си.
Но не ми доверяваш какво мислиш.
Мисля, че заради моите амбиции загина човек.
Не бяхме приятели, но беше мой партньор.
- Не си сторил нищо нередно. - Да не говорим повече за това, става ли?
А ти съгрешавала ли си?
Излъгах те за пръстена.
- Направих го заради застраховката. - Не. Знаеше, че вече го знаех, Мади.
- Така ли? - Да, знаеше.
Съпругът ми не знае, че не е първият, с когото съм спала.
А аз кой поред съм?
Трети.
Но ако се замислиш, съм първият, нали?
- И най-скромният. - Но най-вече искрен.
- На какво мирише косата ти, жено? - На спрей, за да не се накъдря.
Познавам една жена...
- Познаваш много. - Фризьорка.
Може да я изправи, за да не я пръскаш.
Пръскам я, за да ви се докарам, инспекторе.
Това ми харесва.
"Г-н инспекторе".
- Да, г-н инспекторе. - Кажи го пак.
Г-н инспекторе.
Я да обърна внимание и на останалите ви прелести, госпожице.
- Или да се любувам на косата ти? - Не.
Искаш да спра и да зяпам косата ти.
- Да спра ли тук? - Не спирай.
- Ами тук? - Не.
Не.
- Не, Алън, спри. - Искам само да те пипна.
Стига! Алън, престани!
- На другите не се дърпаш, нали? - Няма други.
- И с мен ще ти е хубаво, дай ми шанс. - Недей.
Направи го върху роклята ми. Търкай го в нея.
Обичаш ли футбол?
Да, ако "Колтс" печелят.
Имам два билета за коледния им мач в събота.
Може да отидем и да се правим, че не се познаваме.
Чудесно предложение,
но законът го забранява, а съм се клел да го спазвам.
Просто искам да изляза с теб. Все сме затворени между четири стени.
Ако някой ни изпорти, ще ни тикнат в затвора.
- Заведи сина си. - Възпиташ ли добре син,
става младеж, който не иска да има нищо общо с теб.
Няма такова нещо.
И заключвай прозореца.
Дали щеше да те заболи сърцето, ако знаеше, че можех да преспя с Плат?
Едва ли.
Моята история ти беше по-важна от него.
Мислеше, че е ударил джакпота с теб,
но и той като мен бе заложил на погрешната мечта.
Готова ли си?
- Да. - Размислих.
Няма да го правя безплатно. Искам си дела, преди да духнеш.
Къде да се срещнем?
В полунощ в парка, за да си получа дължимото.
И аз имам мечти, Клио.
БЪДНИ ВЕЧЕР
МАДЕЛИН МОР, УЛ. "ХОФМАН" 718 БАЛТИМОР, МЕРИЛЕНД
"Хофман".
- Хайде. - Момент.
Край на залозите.
Последна обиколка, хайде.
Ало? Какво?
Благодаря!
- Не го искам. - Сигурна ли си?
- Отива ти. - Не искам нищо от онзи мъж.
- Дали се сърдиш точно на Шел? - Моля те, не започвай.
Помниш ли, когато татко ни напусна? Ти месеци наред не стана от леглото.
Не помръдваше, не говореше.
Носех ти храна, но не ядеше.
Пеех ти песни, четях ти разкази, но ти не ме слушаше.
Не ми обръщаше внимание.
А аз имах нужда от теб, мамо.
Имах нужда да ми кажеш, че вината не е моя.
И още не можеш да ми кажеш, че не ни е напуснал заради мен.
Никой няма вина.
Бог ни води.
Весела Коледа, мамо.
Какво става, детето ми?
- Весела Коледа. - Кажи ми.
Беше татко!
- Тате! - Подаръци от Дядо Коледа!
Слапи Джонсън - Мрачния.
Как си, мила?
Какво си облякъл, за бога?
- Имам участие, мамо. - Не съм ти майка.
Слапи, не може да влизаш в дома ми, облечен като сводник.
- Да. - Не е проява на неуважение.
Знам, че не ме харесвате, но ви донесох нещо.
Какво е това?
Макарони със сирене. Знам, че не си падаш по зеленчуци.
Не може да носиш макарони тук!
Стига, Мърва, щом ги е донесъл, няма да ги хвърлим я.
- Дай ми ги, Слапи. - Благодаря.
- Исая? - Макарони със сирене, Мърва!
Ела да си поиграем.
Хубавицата ми.
Липсваше ми.
- Милтън закъснява нетипично, къде е? - Няма да дойде. И защо да идва?
- Какво си направила с косата си? - Пробвам нещо по-различно.
- Не ти ли станаха много различните неща? - Сет!
ЧЕСТИТА ХАНУКА
- Палим свещи в памет на това... - Повече не искам да те виждам.
...че дори в най-тежките си мигове помагаме на другите.
Амин.
- Честита Ханука, Мади. - Честита и на вас, Етъл, Роуз.
Всички говорят за статията ти. Мазел.
- Благодаря. - Името ти бе с дребен шрифт.
Другия път ще е с по-едър.
И ще използвам Моргенщерн, моминската... Фамилията на майка ми.
Фамилията на майката е тази на съпруга й, нали?
Нима това, което онзи твърди, е вярно?
Според Сам армията не би рискувала живота на американци.
А ти как мислиш?
- Аз ли? - Кажи си мнението.
Ще ти кажа моето.
Мади винаги е искала да си види името във вестника.
- Алън. - И беше готова на всичко за това, нали?
Дори да пробудиш съчувствие към убиеца, който ми отне дъщеричката.
- Алън, може ли... - Не изричай името ми!
Повече да не си го казала, нито името на някой от семейството ми!
Имай малко срам и си тръгни.
- Съжалявам. - Върви си!
Съжалявам, но няма да си тръгна.
Дано разбереш, че гледам на нея като на свое дете
и съм решена да открия истината.
Вече я знаем, Мади. Всички тук знаят истината.
Тръгнала си да сбъдваш изгубените си мечти
и за тази цел смяташ да използваш трупа на дъщеря ми.
Как смееш!
- Удар под кръста. - А ти си мълча, мамо. Ти също, Сет!
И какво да кажа? Съчувствам му.
Извинете ме, дами, но яденето ми ще изстине,
а напоследък вкъщи няма домашни ястия.
Честита Ханука.
Сет?
Сет!
Мамка му!
Какъв е този куфар?
Подарък за Дора, нали заминава.
- И аз имам подарък. - Така ли?
Топла курабийка в джоба ми, искаш ли я?
- Как така е топла? - Бях седнал върху нея.
- Но още е прясна, не е счупена. - Знаех си аз.
- Най-вкусната. - Не ми подаряваш нищо, а е Коледа.
- Веднъж ти подарих гащички. - Какви?
С френската дупка отзад. Отваряш и се чува: "Бонсоар".
"Аз съм."
Връщат ме в програмата.
Да, редовни участия в "Червената лисица".
Вече имам работа, Клио.
Няма ли да си дойдеш?
- Наистина ли го искаш? - Я стига.
Знам, че ти липсвам.
На децата липсваш повече.
Добре, нека дойдат и те.
- Какво има? - Щастлива съм.
Кажи на Дора: "Ако се смееш, няма как да плачеш".
Ферди?
Кой е Ферди?
Един полицай.
Този полицай ли?
Да, и всеки момент ще дойде.
С негър ли живееш?
Не си изпитвала близост към мен.
Искала си само да напишеш материала.
Недей, не го прави!
Защо се боиш от мен?
- Не се боя. - Заради това ли?
Донесох го само за да отворя прозореца към противопожарната стълба,
но си го оставила отключен и не ми потрябва.
Нищо.
Прощавам ти.
Понякога всички се поддаваме на греха.
Слаби сме и съгрешаваме.
Не.
Всичко е наред, прощавам ти.
Прощавам ти.
Прощавам ти, Мади. Прощавам ти.
А ти прощаваш ли ми?
Да, Стефан, прощавам ти.
- По-лесно е, нали? - Кое?
По-лесно е да си простим един на друг, отколкото да простим на себе си.
Защо?
Не знам.
Може би затова Бог ни срещна.
Надявах се, че двамата с теб може да заминем нанякъде.
Но вероятно са били детински надежди, нали?
Съжалявам, Стефан.
Студено е.
На мен ми е голяма, но ще те стопли.
- На Ферди ли е? - Не.
Не искам майка ми да знае, че съм идвал да те видя.
Няма да разбере.
Ще пазя тайната ти, а ти пази моята.
- За Ферди ли? - Да.
Сбогом, Мади.
Вече не съм роб на греха!
Ще възкръсна за нов живот и Христос ще ме води!
Превод на субтитрите Живко Тодоров