Кац? Защо си тук толкова късно?
Простете, Шапиро искаше останалите отливки до сутринта.
Да, добре.
Това е г-ца Моргенщерн, приятелката на сина ми.
Пише статия за моя бизнес за "Брауни".
- Техния училищен вестник. - Само да не интервюира мен.
Този тип знаеше, че това не е интервю.
Подозираше, че не е интервю. Но ще си мълчи.
Знаеш ли защо?
- Защо? - Защото си пази местенцето.
Знам. Просто не искам повече да лъжа.
Не искам да лъжа Алън.
Ще му кажем, щом сме готови.
Чуй ме, ще живееш като бохемска принцеса.
Ще имам свое ателие, а ти - своя стая, в която да пишеш.
И ще сме свободни.
Хал...
Май съм бременна.
СРЕБЪРНИЯТ ДОЛАР
ИЗЧЕЗНАЛА ЮНЕТА ДЖОНСЪН - КЛИО
ИСТИНСКИЯТ СЪНОВНИК
ДЖАЗ БАР "БЛУ БЪРД"
ВЕСТНИК "АФРО"
ВЕСТНИК "ЗВЕЗДА"
ЦВЯТ
ПО РОМАНА НА ЛОРА ЛИПМАН
- Благодаря, че дойде. - Съжалявам, че трябваше да идваш тук.
Колата ми не запали.
- Какво ще обичате? - Само кафе.
Кафе.
На какво дължа тази среща на четири очи?
- Откакто си тръгна, Сет не е на себе си. - Знам.
Съжалявам.
Не иска да го обсъждаме, но снощи най-сетне си изля душата.
И какво каза?
Че не се чувства в безопасност в жилището ти.
Ясно, разбирам.
В безопасност.
Ето.
Какво е това?
Документи за развод. Посъветваха ме да ги подам.
Понеже си ме изоставила.
- Ето, господине. - Благодаря.
Ще получа ли издръжка?
- Какво? - Как какво?
Говоря ти за края на брака ни и това е първото, което ме питаш?
Досега не си ми дал нищо.
- Имаш престижна работа във в-к "Звезда". - Знаеш колко ми плащат.
- Не знам. - Адвокат ли да си наема?
- Или да ти се моля на колене? - Изборът си беше твой. Ти го поиска.
- Помниш ли? Тръгна си... - Я чакай.
Срещнал си друга, нали?
- Друга жена. - Да, срещнах, вярно е.
На колко е?
- Има ли значение, Мади? - Кажи да се посмея.
- Какви ги говориш? - Кажи де, млада ли е?
- През септември ще навърши 25. - Браво на теб.
- Радвам се за теб, наистина. - Мади, престани.
Спазва ли кашер?
- Естествено, че спазва. - Естествено.
- Прекрасно. - Радваш се значи?
- Най-сетне. - Като се разведем,
най-накрая ще си продам колата без твое разрешение.
Да, можеш.
Но пак ще имам нужда от помощта ти.
- Чу ли? Трябва ми помощ. - Да, чух те.
- Ще платя за адвокат и каквото трябва. - Много благодаря.
Но престани да притискаш сина ни да живее с теб.
- Обещаваш ли? - Не го притискам.
- Той е мое дете. - Развали си оценките.
Нужен му е стабилен пример в живота, трябва да е при баща си.
И аз съм стабилна.
Четох в статията ти,
че малката Теси последно поискала морско конче.
Влязла в магазина да търси нещо прекрасно
и била наказана заради това.
Също както аз бях наказана, задето исках повече.
Както ще накажат и теб.
- Мади, отби ли се в "Госкас"? - Да, Лу.
Страшна си, Мади.
- Каква мацка! - Да.
Ето ти сензация.
Има нашествие на плъхове от северната страна на 86-о авеню.
Гнусни са, градската управа бездейства.
Възмутена госпожо, уведомих градската управа за положението ви.
Увериха ме, че щом времето се стопли,
ще проучат нещата и ще изтровят плъховете по ефективен и безопасен начин.
Какво става?
Звъняла си в отдел "Благоустройство" за неработещо осветление в парка?
Да, получихме писмо, което г-н Хийт не публикува, и им се обадих.
Минувач забелязал, че не работи. Какво е станало?
Техниците, които отишли да го поправят, открили там труп.
- На чернокожа жена. - О, боже.
- Искат да говорят с мен ли? - Не, няма нужда.
- Ще им дам писмото и си тръгват. - А г-н Маршъл?
Не, давам им писмото и случаят е приключен.
- Откриха ли коя е жената? - Тялото е в ужасно състояние.
Идентифицираха я като Клио Джонсън.
Клио Джонсън? Четох за нея в "Афро".
Изчезнала е същата вечер, когато хванаха Завацки в парка.
Съжалявам, явно съм го изхвърлила.
- Нямам много място. - Сериозно? А да си спомняш нещо от него?
- Беше кратка бележка от Бил Смит. - Бил Смит ли?
- Боже. - Какво?
Името е фалшиво. Можеше да е и Мики Маус.
Ако все пак го намериш, преструвай се, че си го изхвърлила.
Маршъл не иска да има нищо общо.
- Нека "Афро" отразяват случая. - Добре.
Такъв кабинет ли да очаквам?
Мислиш, че като носиш гевреци, ще получиш по-хубав?
Една.
Исках да те помоля за съвет.
Първа грешка.
- Каква? - Никога не искай разрешение.
- Извинявай. - Втора грешка.
- Каква? - Никога не се извинявай.
Трябва ми съвет по етичен въпрос.
- Трети страйк. - Какво?
Винаги преценявай обстановката.
Седя в кенефа, за да се измъкна от ония плямпащи тъпаци.
Пет минути тишина, за да си свърша работата.
Смяташ ли, че точно сега съм склонна да ти давам мъдри съвети?
Стефан?
Мади.
Надявах се да дойдеш да ме видиш.
Но нали вече си написа статията.
Затова ли ми прати писмо?
- За да дойда пак? - Какво писмо?
Добре, да започнем отначало.
Защо уби онази цветнокожа жена?
Изобщо не бях чувал за тази жена, докато не почнаха да ме разпитват за нея.
Бях при теб, нали помниш?
- Само ти го знаеш. - Получих писмо от някой си Бил Смит
за същия парк, където те хванаха в нощта, когато жената изчезна.
Защо ми изпрати това писмо?
Когато пращам писма, те са с печата на затвора в Балтимор.
Може да си накарал някого отвън да ми го прати, твой съучастник.
Защо? Ако я бях убил, защо ще искам да я намерят?
- За да ме замесиш отново. - Не.
Не съм аз.
Но всяко мъртво тяло в езерото някак е свързано с теб.
Общото между двете тела не съм аз, а ти, Мади.
"Жената от езерото".
След месеци във водата изглеждат така.
Трябваше ли майка й да я вижда така?
Боя се, че да. Тя я идентифицира.
- Има ли прилики със случая Дърст? - Само, че и двете са открити в езерото.
- Но е била убита? - Няма как да разберем в това състояние.
Няма черепни травми, нито следи от душене или задушаване.
Може просто да е решила да поплува и да е замръзнала.
Насред зима, на върха на фонтана?
- Оттук, г-це Моргенщерн. - Благодаря.
Дай ми протокола от делото на Херцога.
Добре, ще ви се обадя. Казах, че ще ви се обадя.
Г-це Мърфи, аз съм Мади Моргенщерн, журналист във в-к "Звезда".
Кора ми каза, но не съм виждала името ви в него.
Списвам рубриката за помощ. Аз съм "Помощничката".
- С какво да помогна, Помощничке? - Отразявате случая на Клио Джонсън.
- Да, от три месеца насам. - Искам да узная повече за нея.
- Защо? - За да напиша статия, разбира се.
Когато изчезна, не я споменахте дори с няколко думи в новините.
- Но щом решихте, че е замесен бял убиец... - Всъщност не смятам, че е замесен.
- А кой я е убил? - Надявам се да открия.
- Вестникът ви писа за него. - Именно.
Аз работих по статията, но не поместиха името ми.
Правилно ли ви разбрах? Блъскам се да търся следи,
разпитвам, съставям хронология,
а сега да ви дам всичко, за да се появи името ви в "Звезда"?
- Не, благодаря, Помощничке. - Моите уважения, г-це Мърфи,
но когато "Афро" пуска статия, я четат само цветнокожите.
Ако я пусне "Звезда", ще я прочетат всички.
Ще мина и без тази "чест".
Чета за всичко, което става в света на белите.
Искаш да зърнеш моя?
Направи същото, драга.
Живея в "Низините", госпожице. Предпочитам да мисля, че светът е общ.
Благодаря все пак.
Покажете вратата на Помощничката.
Натам.
Простете, извинете.
Г-н полицай.
Госпожо.
Не си представях излизането ни навън точно така.
Познавахте ли я?
Не особено, госпожо. Голяма трагедия за общността ни.
Ще намерим извършителя. Извинете ме.
ОТЧУЖДЕНИЯТ СЪПРУГ НА ЖЕРТВАТА РАЗПИТАН ЗА УБИЙСТВОТО Й
КОЛЕДНАТА ТРАДИЦИЯ ПРОДЪЛЖАВА!
Алилуя!
Бог е любов!
ЮНЕТА ДЖОНСЪН - КЛЕОПАТРА
А да обичаш някого,
значи да го познаваш.
Да приветстваме на амвона Мърва Шъруд.
Юнета бе едничката ми дъщеря.
Когато баща й ни напусна,
Юнета реши, че тя ще бъде майката вкъщи.
Юнета винаги е искала да пее с баща си и с приятелката си Дора.
Беше добро момиче.
Продължавай. Кажи им!
Слапи, махай се от тук, езичнико!
Кажи им защо да не седна до децата си на погребението на жена ми.
- Боже, опази ме от този човек! - Да те пази от мен ли?
Ти се ръкува с всички, които я вкараха в гроба!
А се плашиш от мен?
- Онази вечер тя беше с теб! - Ако беше с мен, сега щеше да е жива.
Тръгна към вас, мислеше, че ще й помогнете.
Но не й помогнахте. Затова сега е в пръстта.
Не съм ли прав, г-жо Съмър?
Не я взехте при вас, за да не си опетните реномето, щом работи за Шел.
Той го знаеше. Нали, наркобос такъв?
Не сега, Слапи.
- Извиваше й ръцете! - Знам, че ти е тежко, но си седни.
Вече не мога да говоря с него ли?
Щом черньо си вземе черен иконом, се е замогнал.
- Бъди послушен. - Хайде, стига.
И ти ли бе, ченге тъпо?
- Г-н Джонсън, недейте. - Сега станах г-н Джонсън?
Не ти дремеше за името ми, докато жена ми го носеше.
Не правете сцени, да излезем.
Жена ми си беше добре, когато този висок хубавец
киснеше на бара всяка вечер.
- Тате! - А иначе не пие.
Стига!
Г-н Джонсън!
- Няма да говоря с вас. - Мади Моргенщерн от в-к "Звезда".
- Не сте убили съпругата си. - Така ли?
Но и Стефан Завацки няма нищо общо.
- Какво знаете за него? - Написах статията.
Ще разкажа и вашата история.
Вътре има една жена, фризьорка, казва се Лусил.
- Клио водеше счетоводството на Гордън. - Какво общо има Лусил?
Синът ми помага на букмейкър, който приема залозите на Лусил.
- На Бъдни вечер тя позна числото. - Боже, май бях там.
- Клио изчезна същата нощ. Схващате ли? - Разделила си е залога с Лусил?
Не беше залог. Знаеше кое число ще се падне.
Клио не залагаше. Заради лотарията загуби баща си.
Познаеш ли печелившото число, свършваш в езерото.
- Стана ли ви ясно? - Схванах. Г-н Джонсън!
Ако сте готов да свидетелствате, мога да ви помогна.
Да ми помогнете? Май не знаете в какво се забърквате.
Учете се бързо.
САЛОН ЗА КРАСОТА "ЛУСИЛС"
Г-це Моргенщерн, защо сте дошли? Отваряме идната седмица.
Видях ви на погребението на Клио и минавах наблизо.
Реших да дойда да видя салона ви.
Новият салон е прекрасен.
- Сигурно доста сте се охарчили. - Казах ви, още не е готов.
Но отворя ли, веднага ще ви кажа. Каква прическа ще желаете?
Мислех да се накъдря малко повече.
- Защо бяхте на погребението? - Тази млада дама...
Да не пишете за г-ца Джонсън?
Не, просто ме интересува историята й.
- Приятелка ли ви беше? - Не.
Веднъж-два пъти съм я фризирала, както и вас, но нищо повече.
Елате другата седмица. Ще ви направя отстъпка.
- До другата седмица. - Да, чао.
Скъпа Помощничке,
качиш ли се в метрото или в трамвая, те посрещат вулгарни графити...
Наскърбена госпожо, като родители в Балтимор
всички сме загрижени от ширещите се графити и вандализъм,
превземащи някои райони на града.
Скъпа Помощничке, писна ми да нося дрехи в топло време.
- Всеки път, когато се събличам по бельо... - Скъпи нудисте...
Мила Мади, знам какво заведение е "Фараон".
Клио Джонсън е работела на бара.
И е водела счетоводството на г-н Шел Гордън,
който върти най-голямата лотария
- в Балтимор от 20 години. - Знам добре
- за негърската лотария. - Не ползвайте тази дума!
- "Лотария" ли? - Смятам, че е замесена...
- "Смяташ"? - ...в нагласен залог и са я убили.
Кой е източникът ти? Кажи да чуем.
- Съпругът на Клио Джонсън. - Боже мили!
Ако го кажеш на Маршъл, ще те прати да работиш в "Афро", Мади.
Затова се обръщам към теб.
Смятам, че жената е убита и трябва да отразим случая.
- Нищо че е чернокожа. - Моля те.
Какво?
- Смучеш си материал от пръстите, Мади. - Глупости!
Ти си страхливец, Боб.
А вие ходите по тънък лед, г-жо Шварц.
Върнете се на бюрото си и забравете тази скапана история,
иначе ще се озовете на боклука заедно с нея!
Искам да говоря с г-н Гордън, ако обичате.
САМО ЗА ЧЛЕНОВЕ
Съжалявам, дами, само за членове е.
Аз съм репортер в "Балтиморска звезда". Видях ви на погребението на Клио Джонсън.
Искам да говоря с г-н Гордън за г-жа Джонсън.
- Не мога да ви помогна. - Извинете! Правилно ли ви разбрах?
Най-четеният вестник в Балтимор ще пусне статия за убита чернокожа,
работила в този клуб, а собственикът отказва да разговаря с мен?
Нямам избор, освен да публикувам
обвиненията срещу г-н Гордън от съпруга на г-жа Джонсън.
Изчакайте тук.
Благодаря ви.
Простете, не чух името ви?
Реджи. Какво е станало с крака ви?
Злополука по време на тренировка. Аз съм боксьор.
Мислех, че боксът ти докарва насинено око.
Скачах на въже.
Ела след малко и кажи, че ни чакат в редакцията.
- Сигурна ли си? - Да.
Благодаря.
- Здравейте. - На кого дължа това удоволствие?
- Маделин Моргенщерн. Наричайте ме Мади. - В такъв случай ми казвайте Шел.
- Ще пишете статия за Клио? - Да.
- Имате прекрасни тропически рибки. - Реджи е експертът.
- С какво да помогна? Нещо за пиене? - Не, благодаря.
Сигурна ли сте? Струва ми се, че имате нужда от питие.
Ще пийна един скоч, благодаря.
- Добре ли познавахте Клио? - Познавам я от малка.
- Водела е счетоводството ви. - Да.
А доколко беше запозната, как да кажа, със страничния ви бизнес?
- Или ви е основен бизнес? - За какво говорите?
Трябва ли да го казвам?
- Благодаря. - Предпочитам откровеността пред намеците.
Вече 20 години въртите най-голямата лотария за чернокожи в Балтимор.
Аз инвестирам в чернокожите, г-це Моргенщерн.
Ако лотарията не беше на чернокожите, щеше да е легална на всеки ъгъл.
Такава ще е, ако бялото ви правителство я обсеби.
- Шефе, ще сляза долу. - Не.
Стой тук. Отпусни си навехнатия крак.
Къде ще ходиш? Дошли са от "Балтиморска звезда".
- Интересуват се от негърската лотария. - Интересувам се от Клио Джонсън
и парите, които смятам, че е получила от споменатата лотария.
- Какви са тези пари? - Вие ми кажете.
- Не знам за какво говорите. Ти знаеш ли? - И аз не знам.
Простете, г-це Моргенщерн, чакат ни в редакцията.
Ей сега идвам. Това е асистентката ми, г-ца Вайнщайн.
Дадоха ни кратък срок за статията
и искам да публикувам официалния ви отговор.
Благодаря ви, г-це Вайнщайн.
А Дора Картър?
- И тя е работела за вас. - В Париж е.
Предложиха й по-добър ангажимент.
Разочарова младия Реджи и му разби сърцето.
- С г-ца Картър сте били влюбени? - Поне така мисля.
- Къде бяхте в Деня на благодарността? - Празнувате ли го?
Като повечето в общността ни. Американски празник е.
Сигурно е хубаво да се вписваш? Помага, нали?
Уважавам еврейския народ, наистина.
Били сте подложени на геноцид. Преборили сте се с расизма.
Но в тази страна и в този град е най-лесно да си бял.
- За мен вие сте само това. - Всички ни обясняват какви сме.
Както и вие дойдохте да ми обяснявате какъв съм, г-це Моргенщерн.
Всичко, което правя, е за възхода на чернокожите.
За да се издигнат финансово.
Ако някоя дребна сума
даде възможност на отрудените да вдигнат глава с надежда,
а надеждата понякога им се отплаща, аз съм готов да помогна.
А надеждата на Клио Джонсън?
Как точно й се отплати?
Клио работеше из целия град.
Ще подложите ли еврейските й работодатели
на клеветническите си въпроси, или само чернокожите?
Електрозахранването на 39-а и "Дейвис" работи когато си иска...
Г-н Безтоков, в-к "Звезда" вече...
Клио работеше в "Хехтс" като манекен на витрината им.
- Семейство негри се нанесе... - Мнозина може да са я видели,
да са имали болно влечение към нея и това да я е убило.
- Скъпа загрижена майко, мисля... - Но "Хехтс" са от вашите, нали?
- Скъпи любителю на кучета... - Едва ли ще ги посетите.
- Здравейте. - Г-жо Шварц.
- Вече затваряме, с какво да помогна? - Дошла съм да ви питам за Клио Джонсън.
- Била е манекен на витрината ви. - Да, разбира се, помня Клио.
- Ужасна новина. - Да.
Беше красавица.
- И вие би трябвало да я помните. - Аз ли?
Купихте роклята, която тя показваше за празника.
Свалихте я от гърба й, така да се каже.
На вас ви стоеше по-добре, разбира се.
Скъпа Помощничке, хич не ми помогна.
- Мади, дай да ти помогна. - Мога и сама.
Търсиш улики, а роклята виси в дрешника ти.
Стига, да не мислиш, че ми харесва? Страшно искам дете от теб.
Но не сега. Сега трябва да се погрижим да станеш писател.
Ти си само момиченце, което иска да забрави миналото.
Не знаете в какво се забърквате.
- Да видите името си в "Звезда"? - Само чернокожите ли клеветите?
Но всяко мъртво тяло в езерото някак е свързано с теб.
Какво правиш тук?
А ти какво правиш?
Какво става?
Видях я в деня, когато изчезна Теси Дърст.
- Кого? - Клио.
Клио Джонсън.
Свалих й роклята от гърба, за да я купя, а после открих Теси.
После пък се запознах с теб и Стефан се съгласи да говори с мен.
А Клио изчезна в нощта, когато Стефан избяга.
Решиха, че той я е убил, но аз вървя по следите и всички водят към мен.
- Мади, престани. - Всичко води към мен.
И ти си я познавал.
Съпругът на Клио Джонсън каза, че си я харесвал. Така ли е?
Беше преди да те срещна.
Ела да седнеш.
- Ти ме изпрати при Лусил. - Ела да седнем.
Съпругът каза, че Клио й е дала печелившото число и затова са я убили.
Такава е неговата версия, но е само версия.
- Мислиш, че Шел Гордън няма нищо общо? - Не ме разпитвай.
Дойдох да ти помогна, искам го.
- Насъбра ти се. - Клио е работела за Шел във "Фараон".
Водела му е счетоводството.
Мади, чуй. Половината цветнокожи работят за Гордън.
И ти ли работиш за него?
- Не дойдох да се караме. - Знам за какво дойде.
- Недей така. - Не ми казвай как да си върша работата.
Това не е твоя работа. Не си играй на детектив, скъпа.
Защото Ферди Плат е поел случая? Първият чернокож инспектор в Балтимор!
Мазел тов. Пука ти за Клио Джонсън, колкото им пука на белите ченгета.
А на теб ти пука, така ли? Чуй ме.
Искаш само да оневиниш другарчето, с което си пишеш.
- Не я е убил. - Бъди искрена. Защото той отрича ли?
- Да, вярвам му. - Естествено, че му вярваш.
- Вярваш и на майка му. - Няма други заподозрени.
И може би...
Може би си забравил да докладваш, че познаваш Реджи, който е боксьор
и случайно има колекция от тропически рибки.
Не те разбирам, наистина.
Това не ти е училищният вестник.
Заложен е човешки живот. Мади не е най-важната тук.
- Искам да остана сама. - Така ли разкарваш хората?
Искам да остана сама.
Винаги си сама, Мади.
ЗАДЪНЕНА УЛИЦА
Добро утро, г-жо Завацки, аз съм Мади Морген...
Знам коя сте, г-це Моргенщерн.
Ще ми отделите ли малко време?
Магазинът ни е затворен, напоследък имам предостатъчно време.
Благодаря.
Нещо за пиене?
- Кафе, ако имате. - Как го пиете?
- С мляко, сметана... - Кое предпочитате?
- С мляко. - Чувствайте се като у дома си.
Благодаря.
Чули ли сте нещо ново за сина ми?
Не, а вие?
Напоследък не говори много. Май по му харесва да си общува с вас.
Сигурно го е страх.
Скоро ще произнесат присъдата му, г-жо Завацки.
Каша.
Каша. Хубаво име.
- Катаржина е по-хубаво. - Благодаря.
Но не и когато хората тук го произнасят с американския си акцент.
- Полякиня ли сте? - Родена и израснала там.
- И моята майка е от Полша. - Така ли?
- Откъде? - От Варшава.
- Благодаря. - Това е от "Баухофс".
Купувам само от там.
А вие откъде сте?
Треблинка.
Красиво селце. Ферми, зелени гори.
Целогодишно.
Добри хора. Всички разправят, че сме мразели евреите.
Истината е, че никой от нас не беше виждал евреи,
докато немците не издигнаха лагерите на смъртта.
Съжалявам.
Сега дори не смеем да кажем името му.
В края на войната се запознах с американски войник.
Бях красавица, макар сега да не си личи.
Още сте красива, Каша.
Разбирам защо синът ми ви е харесал.
Аз не обичах онзи войник.
Исках само да избягам колкото може по-далеч от там.
Да започна начисто.
Бог се смее на плановете на хората.
- Не съм го чувала. - Обичам сина си.
Естествено.
Но главата му не е...
Знаете ли, че не му разрешиха да се позове на невменяемост?
Сигурно защото смятат, че е убил и Клио Джонсън.
Да. Скоро ще кажат и че е застрелял президента Кенеди.
Каша.
Мисля, че знам кой е чернокожият, който е бил с него в магазина.
Ако поговорим, ще напиша статия, която ще помогне на Стефан.
Има ли смисъл вече?
Чернокожият с насиненото око, за когото говорехте. Помните ли?
Не искате ли да помогнете да го открият? Това ще даде на Стефан солиден коз.
Да, чух това.
Описах го на полицията, на прокурора - на всички, които ме питаха.
Какво още искате от мен?
И аз съм майка.
И аз като вас имам син, единствен син.
Почти на същата възраст.
Искам да помогна на Стефан, ако мога.
Ако искате да помогнете, може би е по-добре да полежи в затвора.
Да не се забърква в неприятности.
Знаете ли накъде се е запътил синът ви, като е избягал?
- Идвал е да ме види. - Не. Дойде при мен.
Лъжете.
Влезе с взлом в дома ми и ме изчака да се върна.
Не знаех.
- Не съм казала никому. - Стефан щеше да ми каже.
Момчетата не казват всичко на майка си.
Ако ви беше казал нещо, щяхте да отидете в полицията
и отдавна щяха да са дошли тук.
Тогава не ми каза нищо.
Щом откриха трупа на Клио Джонсън, му се обадих.
Права сте. Обича да си говори с мен.
Говорите глупости!
Не е казал нищо
на вас или на някой друг.
Дошли сте тук сама и гледате да измъкнете някоя клюка.
Мислите ме за глупава селянка.
- Не ви мисля за глупава, Каша. - Еврейска кучка!
Да го духаш, курво!
Няма да гния в затвора заради теб.
И ти щеше да сториш същото за сина си. Искаш да умра в затвора ли?
Доволна ли ще останеш?
О, боже.
Централа. Ало?
Има ли някой на телефона?
Ало?
Превод на субтитрите Живко Тодоров