В "си" е.
- Знам тоналността. - Тогава дръж твоя глас.
Ще пея както го усещам с тялото си.
- Ще импровизирам. - Дора, това е големият ни шанс.
Не го проваляй, както обикновено.
- Сладкопойно птиче ли си? - Да.
- А ти? - Да.
- Здрасти, Рой. - Как си, Клио?
Благодаря ти, че ни вкарваш. Отпред има огромна опашка.
- Не ми благодари, целуни ме и сме квит. - Нали знаеш, че ще си останеш жабок?
Или ми даваш целувка, или си плащаш отпред.
- Както решиш. - Добре.
Съгласи се. Хайде, Клио, цункай ме.
Много постно! Не, връщай се на опашката.
- Няма! - Дръпни се.
- Леле майко! - Хубаво.
Да, мадам.
Добре, скъпи мои пияндета от "Пен Авеню", още една песен, докато започне конкурсът.
Харесвате ли Били Холидей?
Само че я няма.
Ето кой е тук.
Аплодисменти за Етел Енис и новата й песен "Любов за продан".
Благодаря, Слапи.
Ако тази вечер не излезем на сцената, напускаме града.
Здравейте, как сте? Сигурно сте дошли за конкурса за таланти?
- Ей, кучко! - Какво става?
- Защо я буташ? - Не ме пипай!
- Какво? - Рой ги е вмъкнал отзад.
Аз ще им платя входа.
- Късно е. - Как така? Никога не е късно за пари.
- Кажи на Шел, че са със Слап. - Пусни ме!
Трай, Слап.
На ваш гръб, господине.
- Да. - Простете.
За това ми беше думата.
Рой, колко мадами си вкарал тази вечер?
- Само тези двете, кълна се. - Така ли?
Билетите са по пет кинта,
в заведението има поне 200 души, а тук виждам само 900 долара.
- Сигурно Върнън е вкарал още, г-н Гордън. - Трийсет, господине.
- Какво каза? - Явно е вкарал 20-30 момичета.
Все едно виждам призрак.
Ти си дъщерята на Ал Шъруд, нали?
- Да. - Жалко, че той духна.
Ето какво.
Ако си добра в сметките като баща си, ще те назнача на неговото място.
Скоро може да изместиш този тук.
Още уча, г-н Гордън.
С приятелката ми Дора се вмъкнахме, за да пеем в конкурса за таланти.
Слушай, ако дойдеш да ми помагаш със счетоводството,
още сега ще ви кача на сцената с приятелката ти.
Готови ли сте?
Клио.
- Ти върви. - Как така? Конкурсът не е за солисти.
- Ние сме "Птичките". - Лошо ми е.
Пийни нещо.
- Не пия. - Поне вода?
Клио, нищо ти няма.
Сценична треска, мила.
Моля те, излез сама.
Аз ще те гледам.
Скъпи мои пияндета, да започнем конкурса както трябва.
Чест е да посрещна във "Фараон" първата млада изпълнителка.
Дами и господа, силни аплодисменти за г-ца Дора Картър.
Тя е мъртва, Клио. Мъртва е.
А ако утре сутрин ти си още жива, и аз ще умра.
Най-добре се спасявай и ми помогни да ида при нея.
Няма да те застрелям, Реджи.
Щом няма да стреляш,
вземи парите
и изчезвай.
Няма да бягам от Шел като баща ми.
Щом Дора е мъртва,
нека не е било напразно.
Може би ти ще ни помогнеш.
Направиш ли го,
ако двамата с теб го направим,
няма връщане назад.
Съжалявам, мила. Ужасно съжалявам.
ИСТИНСКИЯТ СЪНОВНИК
ДЖАЗ БАР "БЛУ БЪРД"
ВЕСТНИК "АФРО"
ВЕСТНИК "ЗВЕЗДА"
ЦВЯТ
ПО РОМАНА НА ЛОРА ЛИПМАН
Клио? Клио Джонсън?
Не, моля ви.
Не викайте, иначе ще си тръгна и повече няма да ме видите.
- Бях на твоето погребение. - Да, бяхте.
- Но не ми позволихте да си остана мъртва. - Не разбирам.
- Искам да спрете. - Какво да спра?
Рискувах живота си, за да открия кой те е убил.
Не пишете повече за мен.
Ако разкажете историята ми, точно вие ще ме убиете.
Тогава коя беше жената от езерото?
Моята приятелка.
Най-добрата ми приятелка.
- Щеше да замине онази нощ. - Дора Картър.
Да, почина на Бъдни вечер от свръхдоза наркотици.
- От свръхдоза? - Не беше яйчен пунш, г-це Моргенщерн.
Горката.
Г-н Гордън искаше да умра.
Изпрати Реджи, но преди да стигне до мен, той откри тялото на Дора.
Затова съм жива. И заради неговото милосърдие.
Но тя трябваше да остане в езерото достатъчно дълго, за да няма въпроси.
Когато настъпи моментът, изпратих писмото до рубриката за помощ.
Всичко вървеше по план, докато не почнахте да разпитвате г-н Гордън за лотарията.
- Защо просто не изчезна? - Ако си изчезнал, те издирват.
- Но ако си мъртъв... - ...си свободен.
Така ли? Мислите, че съм свободна?
Последните думи на съпруга ми бяха:
"Кажи на Дора, че не можеш да плачеш, ако се смееш".
Будна ли сте, госпожице?
- Какво правиш тук? - Чистя, госпожо.
Кой те кара да чистиш посред нощ? Простете, г-це Моргенщерн.
Не бяхте в състояние да говорите
и не можах да ви кажа, че за жените тук сте истинска героиня.
Много сте смела.
Имам три дъщери, две от тях вече искат да станат репортери.
- Приключвай, тя трябва да си почива. - Разбира се, госпожо.
- Защо не замина? - Защо ли?
- Имате ли деца, г-це Моргенщерн? - Да, едно.
Значи разбирате защо. Видяхте ли синовете ми на погребението?
Да.
Ако престанете да ровите, ще намеря начин да се върна при тях.
Но по погледа ви познавам,
че да съм жива, е прекалено апетитна сензация, за да я изпуснете,
освен ако не намерите по-голяма. Нали така, Мади?
Може би.
- Кориш ме, че съм амбициозна ли? - Не, Мади.
На това разчитам.
Какво искаш?
Да съсипя Шел Гордън.
И ако се откажете от историята за мен, ще станете репортерът,
изобличил поръчителя на убийството на Мъртъл Съмър.
Спокойно, спокойно.
Благодаря.
- Откъде знаеш, че убиецът... - Искате ли си историята?
Да се срещнем в петък на мръкване, от южната страна на езерото.
Ще е достойна първа страница на всеки вестник.
Сега си почивайте.
Надявам се да ви видя, г-це Моргенщерн.
- Добре ли си? - Благодаря ти, че ме взе.
А това?
Някой трябваше да се опълчи на белите националисти.
НППЩ организира митинг в парка "Патерсън",
а полицията не направи нищо, за да ги спре.
Затова ги спряха негрите.
Олеле, погледни.
Ако тези хора имаха и стратегия освен смелост...
Но още не им е хрумнало.
СПРЕТЕ СМЕСВАНЕТО НА РАСИ
Какво видя, когато ме погледна, Мади?
Жена? Майка? Негърка?
Или пък нито едно от тези неща.
Може би, когато ме погледнеше, виждаше...
само себе си.
ОТЧУЖДЕНИЯТ СЪПРУГ НА ЖЕРТВАТА РАЗПИТАН ЗА УБИЙСТВОТО Ѝ
Съседке, жива си!
Едва-едва.
Здравей.
Добре изглеждаш.
Благодаря ти за цветята.
- Какво да бъде? - Само кафе.
- Добре. - И за мен. И чаша вода.
Радвам се, че се обади толкова скоро.
Как се чувстваш?
Какво става?
Трябва да занеса някои изрезки и бележки в редакцията.
Мислех, че ще прекараме спокойна сутрин заедно.
Съжалявам.
Трябва да намеря Слапи Джонсън и да го интервюирам.
Той е в затвора.
Не искаше да говори с мен на погребението на Клио, но сега...
Знам къде е Слапи Джонсън.
Знам, че не обичаш да ти измъквам информация,
но сега е различно.
- Вече не съм на служба. - Какво?
- Принудиха ме да подам оставка. - Защо?
Полицай Боско е прекарвал нощите си пред дома ти.
Ето ви кафето.
Хвана ме да слизам по пожарната стълба и ме изпорти на капитана.
Много съжалявам. Ще им кажа, че между нас няма нищо.
Ако им кажем нещо, ще влезеш в затвора за съжителство с негър.
Това беше повод да ме изнудят да подам оставка,
защото погнах Шел Гордън.
Не. Какво?
Уж го направих заради Клио,
но всъщност бе, защото ти ми каза, че няма да посмея.
- Така или иначе, вече не съм полицай. - Може да те върнат.
Ако се преместиш другаде.
- Мислех си за Вирджиния. - Вирджиния?
Във Вирджиния има междурасова двойка, която заведе дело във Върховния съд.
Говори се, че ще спечелят и ще стане законно. Ще важи и за нас.
Искам да кажа, че не знам какво ще стане по-нататък,
но точно сега съм сигурен поне в едно - в чувствата ми към теб.
Фeрди.
Имам чувството, че току-що съм се събудила от сън.
Още не съм разнищила тази история.
Не мога да вземам важни решения. Трябва да доведа нещата докрай.
- Имаш ли химикалка? - Да.
Адресът ми.
Ако ме искаш, ще ме откриеш там.
- Добре дошла! - Добре дошла отново, Мади.
- Няма ли гевреци? - Няма.
- Честито. - Боб.
Здравей, Бети.
Очаквай още, ще ти звънна.
Г-н Маршъл.
За малко да не успея да се срещна с теб, нали?
Май съм по-корава, отколкото си мислеха всички.
Във в-к "Звезда" винаги има място за корави репортери.
Наричай ме Сам. Седни, моля.
Нещо за пиене?
Имам много хубаво уиски "Самароли" и още по-хубаво "Боумор".
Каквото пиете вие.
- Чух, че Бауер е идвал в болницата. - Благодаря.
Да, много мило от негова страна, че ме посети.
В наши дни с доброта не се стига далеч.
Не си му казала и дума за станалото.
Не, исках да запазя всичко за себе си.
- Това е голяма сензация. - Определено.
Нямам тайни, фаворити или кървави съперничества.
Сама си избери с кого да споделиш.
Хайде де, всеки си има идол.
- Кой искаш да напише статията? - Аз ще я напиша.
- Сама ли? - Да.
Ще я напиша по-добре от всеки мъж тук.
Не искам кариера, изцяло зависима от връзките ми със сем. Завацки или Дърст.
Работя върху нова статия.
- Всички търсят нови сюжети. - Много е добра, Сам.
Ще ви спечели чернокожи читатели.
Мади, читателите ни могат да изберат всеки вестник, но избират нашия.
- Знаеш ли защо? - Защо?
Защото не им губим времето.
Виж сега, бъди добро момиче, не слагай две дини под една мишница.
Искам и двете статии на първа страница.
И ми гарантирате авторството. Няма да ви дам само едната.
- Какво става? Къде отиваш? - Вече не съм в рубриката за помощ.
- Какво направи? - Получих ново бюро.
- Какво? - Сам каза, че мога...
Сам ли?
Сам каза, че мога да напиша следващата статия с когото си пожелая.
Поисках теб.
Сериозно? За какво е статията?
- За Клио Джонсън. - Да.
Знаех си. Убеди ли съпруга й за интервю?
Или забрави, Помощничке?
Ще го убедя.
Как си, мой човек? Имаш ли планове за Великден?
Повече не идвай, прислужнико на Гордън, не ни трябва милостинята ти.
Знам, че те боли.
Слушай, Теди, това не е милостиня. Имам работа за теб.
Казах на Чарли - отказвам се от лотарията.
Дадено, никаква лотария. Майка ти би искала да вършиш тази работа.
Хайде, качвай се.
Кажи каква е работата, сам ще отида.
За глупак ли ме вземаш? Знам, че криеш нещо от мен.
Прав си, но е за твое добро. Вярваш ли ми?
Не.
Никъде не отивам с теб.
Джонсън!
Как е дъхът ми?
Чарли! Чух, че си мъртъв. Радвам се да те видя.
Мърдай.
- Ти да видиш! Репортерката. - Наричай ме Мади.
Мади.
Не пускат при мен никого освен адвоката ми, ти си първата.
Сдобих се с репутация, която отваря врати.
Но не тези, които ми трябват.
- Освен ако нямаш информация? - Съжалявам. Мястото ти не е тук.
И беше напълно прав. Не знаех в какво се забърквам.
И аз затънах до ушите.
Какво стана?
Майката на Стефан Завацки ме намушка с нож.
И открих, че нищо не е каквото си мислех, че е.
Ако ми разкажеш подробности за последните си дни с Клио
преди изчезването й,
ще съставя хронология и ще напиша статия, която ще те оневини.
Каква статия?
Какво ще си помислиш, ако ти кажа,
- че Клио е жива? - Че ме лъжеш.
Жената от езерото се оказа Дора Картър, починала е от свръхдоза.
Реджи укрива Клио, откакто я видях.
- Видяла си Клио? - Да.
И Реджи? Тя знае ли, че съм тук?
Тя ли те прати?
- Тя ли те прати тук? - Не.
- Тогава защо ми го казваш? - Джонсън, по-кротко!
Тя се разхожда навън, а ти си затворен за убийството й.
Заслужаваш справедливост.
Справедливост?
Сега ми стана ясно. Искаш да чуеш историята ми преди всички.
Викат му "сензация".
Но няма да я получиш, не и от мен.
Не вярвам на нито една дума, която излиза от шибаната ти уста.
"Кажи на Дора, че не можеш да плачеш, ако се смееш."
Клио каза, че това са били последните ти думи към нея.
Но не е стигнала навреме, за да го каже на Дора.
Можеш ли да ме измъкнеш и да ме върнеш при синовете ми?
- Да. - Ще ме спасиш значи?
- От жена ми? - Мъча се да те освободя.
- Защо се съмняваш в намеренията ми? - Какво знаеш за жена ми и децата ми?
Знам само, че Клио се опитва да направи нещо глупаво.
Съпругата ми има много недостатъци, но не е глупава.
Ако казваш истината и тя се крие някъде, го е сторила заради децата ни.
Но не го проумяваш. Няма да ти кажа нищо, за да не я изложиш на опасност.
Добре ли чух?
Ще гниеш в затвора за престъпление, което дори не е извършено?
Пазач!
Моята история.
Имам лошо предчувствие, Клио.
Ако Теди не ми повярва, че си жива, ще ни издаде на г-н Гордън.
Приличам на баща си.
За Теди ли се притесняваш, или за себе си?
Дори кучето понякога хапе ръката, която го храни.
- Накъде биеш? - Само проверявам дали ти стиска.
Престани.
Ти се погрижи репортерката да дойде.
Подай ми панталоните.
Ако ме вкараш там, ще съсипя Шел.
Ще изнеса тайните тефтери, които ще го уличат.
Дори приятелите му в полицията няма да го защитят.
Когато всичко свърши, ще се предам.
Помисли за Теди и Съмър. Не е нужно да го правиш, Клио.
Само така Слапи няма да лежи за убийството ми.
ГОРДИЪН
ЮНЕТА ДЖОНСЪН - "КЛЕОПАТРА" ОБИЧАНА МАЙКА И ДЪЩЕРЯ
- Здрасти, Теди, връщаш ли се? - Не.
- Съболезнования, млади братко. - Благодаря, Уста. Идвам при Шел.
- Кажи му, че Теди Джонсън го търси. - Съжалявам, Теди.
- Г-н Гордън е зает днес. - Знам.
С Върнън застраховат великденските залози, имам важна информация за тях.
Ако не му кажеш сега, ще се чуе по-късно.
- Така ли? - Да, ще го почакам.
Нали го чу?
- Дай числата. - Ето ги.
Синът на Клио е тук. Казва, че ще искаш да го изслушаш.
- Тук е забранено за външни лица. - Спокойно, приятел.
- Не трябва ли да си на пистата? - Ти пък откъде знаеш къде трябва да съм?
Това е новият счетоводител, за когото говореше Шел.
Чака ни в трезора.
Добре.
Реджи?
Страх го е, че сте го надушили. Вече не искам да участвам.
За какво да го надуша? Кажи ми.
За какво, Теди?
Добре ли си?
Ами да.
Браво.
А ти?
Попитай ме утре.
- Прощавай, че ти се ежих. - Няма проблем.
Какви ги вършиш бе?
Асансьорът, Клио!
Върнън.
Върнън. Аз съм.
Бре! Клио?
Отвори вратата.
Отвори. Моля те, Върнън.
Издава числата, които нагласяте на празници.
Реджи кара разни хора да залагат, а те му връщат 70%.
- Откъде знаеш? - Покани ме да работя за него.
Така ли? И защо точно теб?
Сигурно ме съжалява заради смъртта на мама.
Трябва да си доста по-убедителен, ако искаш да ти повярвам.
- Клио. - Спешно е, нямам време.
- Къде е ноември 1966 г.? - Не разбирам.
- Тайното счетоводство от ноември 1966 г. - На масата.
- Какво става? Шел знае ли? - Какво да знае?
- Че си жива. - Кой казва, че съм жива?
Какво е това?
- Пенсионният ти фонд. - Страшно много пари.
Асансьорът е заключен.
- Джордж го няма. - Кажи на Филикс.
Днес е Разпети петък. Целият град залага.
Реджи ми даде пари да заложа на 725.
Върви да си пишеш домашните.
Като стане време, ще те викна.
Момче! Пачката си е твоя.
Вземи парите.
Заслужи си ги.
Асансьорът е развален, а Джордж липсва.
Обаждам се от хотел "Гордиън". Не знам какво става, но има дим.
- Извинете. - Чуй ме.
- Какво е това? - Шофирай бавно и спокойно.
Аз оставам, за да се уверя, че всичко е наред.
- Не е нужно да го правиш, Реджи. - Чуй ме.
Трябва да помислиш за децата си. Те имат нужда от теб.
Всички мислят, че Клио Джонсън е мъртва. Аз ще се погрижа да си остане така.
Благодаря ти, Реджи. Благодаря.
Виж дали сейфът в тайната стая е заключен.
Пуснете ме да мина!
Обади се във "Фараон" и провери дали Реджи се е върнал от пистата.
Няма нужда, г-н Гордън.
Ти си запалил пожара.
И не видях призрак, нали? Дора ли хвърли в езерото?
Не говорете глупости, г-н Гордън.
Моята Дора замина за Париж да започне живота си начисто.
Клио Джонсън е жената от езерото и всички го знаят.
Сега вдигнете слушалката, обадете се в полицията и им кажете,
че поръчителят на атентата срещу Мъртъл Съмър
и убиецът на Клио Джонсън са заедно в "Гордиън" и си пийват.
- Ще се качиш ли? - Мама не дава да се качвам при непознати.
Майка ти е мъртва.
Не мога да повярвам!
Съжалявам, че го чу от Реджи. От сега нататък няма да имаме тайни.
Никакви.
- Не съм въртял лотария, като те нямаше. - Качвай се.
Хайде.
Къде е Реджи?
Чу ли? Някой е подпалил хотел "Гордиън".
- Кой? - Един бияч, Реджи Робинсън.
- Работи за Шел Гордън. - Признал ли си е?
Признал ли си е за убийството на Клио Джонсън?
Каза, че Гордън е поръчал да убият Клио Джонсън и Мъртъл Съмър.
Цял ден те няма и Маршъл даде статията на мен.
- На теб ли? - Да.
- Знаете, че е моя. - Беше твоя.
Не си играй с мен, Боб.
Всеки жълт парцал е налазил темата и ще ни изтикат в края на опашката.
- Видя ли се със съпруга на Джонсън? - Да.
Какво ти каза?
Това си е наша работа.
Аз пък си мисля, че нямаш никаква информация или криеш нещо.
Ще се върнеш в рубриката за помощ, ако не пуснем нещо във вечерното издание.
Сет?
- Къде си, Помощничке? - Ще затварям, Боб.
Мади?
Сет, какво правиш?
Това са моите дневници. Това е моята история.
Смяташ, че всяка история е твоя.
Тази наистина е моята.
Но е и моята.
Искам Милтън да мисли, че ми е баща до сетния си час.
Досега не съм казала на никого, дори на майка ми.
Защо смяташ, че ще го разкрия сега?
Защото обичаш историите, особено онези, от които най-много боли.
Мислиш ли, че бих ти го причинила?
Да.
Знаеш ли, не че не харесвам жилището ти. Просто не ми е тук мястото.
Нито пък на теб.
Винаги можеш да ми се довериш. Знаеш го, нали?
- Няма ли фотографи в храстите? - Не, сама съм.
Ето всичко, което ти трябва за статията.
Доказателства как Шел укрива данъци, подкупи за политици и полицаи
и участието ми в опита за покушение над Мъртъл Съмър.
Ако го публикувам,
ще уличи Реджи в престъпление, което не е извършил.
Изборът бе негов.
Избра да изкупи греховете си, за да бъдем свободни със съпруга ми.
Бях при съпруга ти в затвора и му казах, че си жива.
Защо?
Защото реших, че това е по-интересната история.
- А той какво каза? - Че ще мълчи, за да не те изложи на риск.
Избра затвора, вместо да ми даде сензация. Реших, че трябва да го знаеш.
Ще те питат откъде имаш цялата тази информация.
Журналистът има право да запази анонимността на своите източници.
Напиши добре историята ми, Мади Моргенщерн.
Само на мен ли ми се струва, или и ти мислиш,
че при други обстоятелства
щяхме да сме приятелки?
Какви други обстоятелства?
Пази се.
Браво, съседке.
За твоята библиотека.
"Дневникът на Анаис Нин".
Подписан от нея, посветен на Хилда.
- Извинявай, купих я от антиквариата. - Хилда? Много яко.
Няма да те видя повече, нали?
Какво?
- Влизай. - Спрях в товарната зона.
В колата е целият ми багаж.
- Ще се обуя и ще ти помогна. - Не, не идвам...
Местя се в ново жилище.
Наех си нов апартамент до Пайксвил.
И дойде дотук само за да ми го кажеш?
Ферди, не искам да те загубя,
но не мога пак да стана нечия съпруга, защото не искам да загубя себе си.
Може понякога да пренощуваш при мен.
Сигурно. През вратата ли ще ме пуснеш?
- Стига, не се заяждай. - Сбогом, Мади.
Няма какво друго да си кажем.
Напуснах Балтимор, без да знам че скоро там ще избухнат размирици.
Д-р Мартин Лутър Кинг-младши, чернокожият апостол на мира,
бе убит от атентатор.
Един велик водач на чернокожите е мъртъв.
Обзети сме от скръб и отчаяние заради палежите и грабежите по улиците.
Шел Гордън влезе в затвора. Държавата пое лотарията.
Ти написа статията както поисках.
Признавам го.
Но с теб платихме различна цена за свободата си.
Нали, Мади?
Бонсоар, черньо!
Дора Картър!
"ЖЕНАТА ОТ ЕЗЕРОТО" М. МОРГЕНЩЕРН
Наградената писателка Маделин Моргенщерн!
Благодаря ви, че сте тук.
Превод на субтитрите Живко Тодоров