Den går i H-dur.
- Jeg vet hvilken tone den går i. - Så hold den.
Jeg må synge det jeg føler i kroppen.
- Improvisere. - Dora, dette er vår store sjanse.
Ikke ødelegg, som du er så glad i.
- Er du en Jaybird? - Jeg er en Jaybird.
- Hei, Roy. - Hva skjer, Cleo?
Takk for at vi får gå inn her. Køen på forsiden er helt syk.
- Ikke si takk, søta. Bare gi meg et kyss. - Du vet du alltid vil være en frosk?
Et kyss i bakdøren eller betaling i inngangsdøren.
- Du gjør som du vil. - Jeg gjør det.
Hun gjør det.
Kom igjen, Cleo.
Jeg er ikke noen gammel onkel. Nei, still deg bak i køen.
- Nei, det der går ikke. - Flytt deg.
- Å, pokker. - OK, OK.
Ja, frue.
Ja da, ja da, alle mine gode drankere.
Vi har en låt til før talentshowet. Liker dere Billie Holiday?
Men hun er ikke her.
Jeg skal si hvem som er her.
Ta godt imot Ethel Ennis med sin nye låt "Love for Sale".
Takk, Slappy.
Hvis vi ikke kommer på scenen i kveld, reiser vi fra byen.
Hei, står til? Dere skal vel delta i talentkonkurransen?
Hva faen er det du gjør? Hva er dette?
- Hva skjer? - Ikke rør meg.
- Hva er det? Jeg kan betale. - Roy slapp dem inn.
- For sent. - Penger er aldri for sent.
- Si til Shell at de kom med Slap. - Hold kjeft, Slap.
Det er din sak, sir.
- Nettopp. - Ja, det var dem jeg snakket om.
- Roy. - Ja, sir.
- Hvor mange damer har du lurt inn? - Bare de to, Mr. Gordon.
- Det sverger jeg på. - Jaså?
Billettene koster fem dollar.
Og her ser jeg så vidt $900,
- men vi har 200 gjester her. - Det må ha vært Vernon.
- Mr. Gordon. - Tretti, sir.
Hva sa du?
Basert på tallene må han ha lurt inn 20-30 jenter.
Det er som å se et spøkelse.
Du er Al Sherwoods datter, ikke sant?
- Ja, sir. - Synd han stakk.
Hør her.
Hvis du teller halvparten så bra som faren din, kan du få jobben hans.
Kanskje tar du til og med jobben hans.
Jeg går på skolen ennå.
Dora og jeg sneik oss inn for å synge i talentkonkurransen.
Kom tilbake og hjelp meg med regnskapet,
så skal du og venninnen din få gå på scenen her og nå.
Er du klar?
Cleo.
Gå du.
Hva snakker du om? Dette er ingen solo.
- Vi er Jaybirds. - Jeg er kvalm.
- Du kan få noe å drikke. Vann? - Jeg drikker ikke.
Det feiler deg ingenting, Cleo.
Du er bare redd, vennen.
Vær så snill. Syng, du.
Jeg er der ute.
Ja da, ja da, alle mine Penn Ave-drankere.
Nå får vi talentshowet i gang her.
Det er en glede å presentere kveldens første unge artist.
Mine damer og herrer, ta godt imot miss Dora Carter.
Hun er død, Cleo. Hun er død.
Og hvis du fremdeles er i live i morgen tidlig, er jeg også død.
Redd deg selv, og hjelp meg så jeg kan få bli med henne.
Jeg skyter deg ikke, Reggie.
Hvis du ikke vil skyte...
...så ta pengene...
...og dra.
Jeg nekter å flykte fra Shell, som pappa gjorde.
Hvis Dora er borte...
...skal det vel ikke være forgjeves?
Kanskje du kan hjelpe oss.
Hvis du gjør dette...
Hvis vi gjør dette...
...er det ingen vei tilbake.
Jeg er lei for det, vennen. Så lei for det.
BASERT PÅ BOKEN AV LAURA LIPPMAN
Cleo? Cleo Johnson?
Nei, vær så snill.
Ikke skrik. Da går jeg, og da får du aldri se meg igjen.
Jeg var i begravelsen din.
Det var du. Ja.
Men du ville ikke la meg få være død.
Jeg forstår ikke.
Du må slutte.
Slutte med hva? Jeg...
Jeg har risikert livet for å få svar på hvem som drepte deg.
Slutt å skrive om meg.
Hvis du forteller historien min, er det du som egentlig dreper meg.
- Men hvem var kvinnen i sjøen da? - Hun var venninnen min...
Bestevenninnen min.
- Hun skulle reise fra byen... - Dora Carter.
Ja.
Hun døde av en overdose på julaften.
Narkotika?
Det var ikke eggelikør, Ms. Morgenstern.
Stakkars.
Mr. Gordon ønsket livet av meg.
Så han sendte Reggie.
Men Reggie fant Dora død før han fikk tak i meg.
Hans barmhjertighet og hennes døde kropp reddet meg.
Men hun måtte ligge i sjøen så lenge at ingen ville stille noen spørsmål.
Da vi hadde ventet lenge nok, skrev jeg til hjelpespalten.
Alt gikk etter planen
til du begynte å spørre Mr. Gordon om julespillet.
Hvorfor kunne du ikke bare forsvinne?
Når du er savnet, fortsetter folk å lete.
- Men når du er død... - Er du fri.
Er det det du tror jeg er? Fri?
Det siste mannen min sa til meg, var:
"Si til Dora at man ikke kan gråte hvis man ler."
Er vi våkne?
- Hva gjør du her? - Rengjøring, frue.
Hvem ba deg gjøre det midt på natten?
Beklager, Ms. Morgenstern.
Du har ikke akkurat vært i form til småprat,
så jeg har ikke fått fortalt at du er en helt for alle jentene her.
Så modig. 110/70.
Jeg har tre døtre. To av dem vil bli journalister nå.
Vær litt rask.
- Ms. Morgenstern trenger hvile. - Selvsagt, frue.
Hvorfor reiste du ikke?
Hvorfor?
Har du barn, Ms. Morgenstern?
Ja, ett.
Da forstår du. Du så guttene mine i begravelsen?
Ja.
Hvis du lar meg få være død, kan jeg få treffe dem igjen.
Men jeg ser det i blikket ditt
at det at jeg lever, er en for god historie til at du kan la den ligge,
hvis du ikke får en bedre historie.
Stemmer det, Maddie?
Kanskje.
Dømmer du meg for at jeg er ambisiøs?
Nei, Maddie...
Jeg trenger det.
Hva er det du vil?
Jeg vil felle Shell Gordon.
Og hvis du dropper historien om meg, får du bli den
som avslører mannen som bestilte attentatet på Myrtle Summer.
Så, så.
Takk.
- Hvordan vet du at han... - Vil du ha saken din?
Møt meg på fredag før solnedgang
på sørsiden av sjøen.
Så får du forsiden på hvilken avis du vil.
Nå må du hvile.
Håper jeg ser deg der, Ms. Morgenstern.
Går det greit?
Takk for at du kjører meg.
Hva skjer?
Noen måtte stå imot de hvite nasjonalistene.
NSRP holdt en demonstrasjon ved Patterson Park,
og politiet gjorde ingenting for å stoppe dem.
Så da måtte negrene gjøre det.
Oy vey, se på dette.
Tenk om de hadde vært like strategiske som de var tapre.
De har ingen ordentlig plan.
Hva så du når du så på meg, Maddie?
En kvinne? En mor? En neger?
Eller var det kanskje ingen av disse tingene?
Kanskje det eneste du kunne se når du så på meg...
...var deg selv.
Nabo, du lever!
Bare så vidt.
Hei.
Du ser godt ut.
Takk for blomstene.
- Hva skal det være? - Kaffe, takk.
- OK. - Til meg også. Og litt vann.
Jeg ble glad for å høre fra deg. Hvordan føler du deg?
Hva er det?
Jeg må få levert noen utklipp og notater til kontoret.
Jeg trodde vi skulle få en rolig formiddag sammen.
Jeg er lei for det.
Jeg må finne Slappy Johnson og intervjue ham.
Han er i fengsel.
Han nektet å snakke med meg i Cleos begravelse. Men nå tror jeg han vil.
Jeg vet alt om hvor Slappy Johnson er.
Jeg vet du hater at jeg ber deg om informasjon,
men dette er vel annerledes?
- Jeg er ikke i politiet lenger. - Hva?
- De tvang meg til å si opp. - Hvorfor det?
Førstebetjent Bosko står mye utenfor hos deg om kveldene.
Her er kaffen.
Han så meg klatre ned brannstigen og meldte meg til sjefen.
Jeg kan forklare dem at det ikke var noe. De må tro på meg.
Du ender i fengsel, Maddie, for samvær med en neger hvis vi sier noe.
De var bare ute etter å få meg til å si opp.
Fordi jeg ville ta Shell Gordon.
Nei. Hva?
Jeg tenkte det var for Cleos skyld,
men kanskje var det fordi du ikke trodde jeg ville gjøre det.
Uansett er jeg ferdig i politiet...
De må da kunne ta deg tilbake.
Du kan flytte.
Jeg tenkte på Virginia.
Virginia?
Et blandet par i Virginia har fått saken sin opp i høyesterett.
Det sies at de kommer til å vinne, og da blir det lovlig. Da er vi lovlige.
Jeg vet ikke hva som venter,
men det er én ting jeg vet helt sikkert, og det er hva jeg føler for deg.
Ferdie.
Det føles som jeg nettopp våknet etter en drøm.
Jeg holder fremdeles på med avissaken.
Jeg kan ikke ta noen store avgjørelser nå. Jeg må fullføre dette.
Har du en penn?
Ja.
Adressen min.
Hvis det er noe, er jeg der.
Velkommen tilbake, Maddie.
- Ingen bagles, Maddie? - Ingen bagles.
Gratulerer.
Bob.
Hei, Betty.
Jeg gir beskjed.
Mr. Marshall.
Det var visst nesten så jeg aldri fikk treffe deg.
Jeg er visst tøffere enn alle trodde.
Vi har alltid bruk for tøffinger i The Star.
Bare kall meg Sam. Vil du sitte? Kan jeg by deg på en drink?
Jeg har en god Samaroli og en enda bedre Bowmore.
Du kan bestemme.
- Hører at Bauer besøkte deg på sykehuset. - Takk.
Ja, det var snilt av ham.
Man kommer ikke langt med å være snill.
Du sa ikke ett ord om hva som skjedde.
Nei, jeg ville jo ha saken i fred.
- Det er litt av en historie. - Virkelig.
Jeg har ingen hemmeligheter, ingen favoritter eller feider.
Du får velge fritt hvem du vil snakke med.
Kom igjen, alle har et forbilde.
- Hvem vil du skal skrive historien? - Jeg skriver selv.
- Du? - Ja.
Jeg skriver bedre enn de mannfolkene du ser for deg.
Jeg vil ikke bygge karrieren min på
min kobling til familien Zawadzkie eller familien Durst.
Jeg jobber med en ny sak.
- Hvem gjør vel ikke det? - Den er virkelig god, Sam.
Det vil gi deg flere svarte lesere. The Afro er...
- Maddie. - Ja.
Leserne våre velger avisen vår fremfor alle de andre.
Og vet du hvorfor? Vi sløser ikke med tiden deres.
Hør...
Vær snill jente, og hold deg til én sak av gangen.
Begge sakene.
Forsiden.
Og mitt eget navn.
Du får ikke den ene uten den andre.
- Hva er dette for noe? Hvor skal du? - Jeg slutter i hjelpespalten.
- Hva har du gjort? - Skaffet meg en ny pult.
- Hva? - Sam sa jeg fikk...
Sam?
- Sam sa... - Sam.
...jeg kunne ta med meg hvem jeg ville på den neste saken.
Og jeg ba om deg.
Jaså? Og hva er dette for en sak?
- Cleo Johnson. - Ja.
Hvordan visste jeg det? Fikk du ektemannen til å prate?
Eller glemte du det, frøken Hjelpelinje?
Jeg får det til.
Hva skjer, T-Man?
Har du planer i påsken?
Du trenger ikke å komme hit mer. Vi trenger ikke almissene dine.
Jeg vet det gjør vondt.
Hør på meg, Teddy. Det er ikke almisser.
Jeg har en jobb til deg.
Jeg har sluttet å ta imot innsatser.
Ingen innsatser. Greit. Moren din ville ønsket at du skulle gjøre dette.
Kom igjen. Hopp inn.
Si hva jeg skal gjøre, så kommer jeg meg dit selv.
Tror du jeg er dum? Jeg vet det er noe du ikke sier.
Ja. Men det var for ditt eget beste. Stoler du på meg?
Nei. Jeg blir ikke med deg noe sted.
Johnson.
Har jeg dårlig ånde?
Hva skjer, Charlie? Hørte du var død. Godt å se deg.
Fortsett.
Å, faen. Frøken journalist.
Du kan bare si Maddie.
Maddie. Du er den eneste jeg har fått treffe, annet enn advokaten min.
Jeg har skaffet meg et rykte som kan åpne dører.
Ikke de dørene jeg må få åpnet.
- Eller har du informasjon til meg? - Beklager.
Du burde ikke sittet her.
Og du hadde helt rett.
Jeg visste ikke hvem jeg la meg ut med.
Det viser seg at jeg også bommet litt.
Hva er det?
Moren til Stephan Zawadzkie stakk meg med kniv.
Og jeg fant ut at ingenting var som jeg trodde.
Hvis du kan beskrive dine siste dager sammen med Cleo
før hun forsvant,
kan jeg sette sammen et hendelsesforløp og skrive en artikkel som kan få deg løslatt.
Hva slags artikkel?
Hva ville du sagt om jeg fortalte...
- ...at Cleo lever? - Da ville jeg sagt at du løy.
Kvinnen i sjøen var Dora Carter. Hun døde av en overdose.
Reggie har holdt Cleo skjult helt siden jeg så henne...
- Har du truffet Cleo? - Ja.
Og Reggie? Vet hun at jeg sitter her?
- Var det hun som sendte deg? - Mr. Johnson...
- Sendte hun deg? - Nei.
- Hvorfor sier du dette da? - Johnson! Ro deg ned!
Hun går fritt rundt der ute, og du sitter her for å ha drept henne.
Du fortjener rettferdighet.
Rettferdighet, du?
Skjønner.
Du vil ha historien min før alle andre. Det er det de kaller skup.
Det skjer ikke.
Ikke fra meg. Jeg tror ikke på deg.
Jeg tror ikke ett ord som kommer ut av bleike truten din.
"Si til Dora at du ikke kan gråte når du ler."
Cleo fortalte at det var det siste du sa til henne.
Men hun rakk ikke å få sagt det til Dora.
Så du kan få meg ut herfra og hjem til gutta mine?
Ja.
Du vil redde meg?
Fra kona mi?
Jeg prøver å få deg ut. Hvorfor tror du jeg har baktanker?
Hva vet du om kona og guttene mine?
- Cleo er i ferd med å gjøre noe dumt... - Hei!
Kona mi er mange ting.
Men dum er hun ikke.
Hvis du snakker sant, og hun faktisk har gått i skjul,
så har hun gjort det for guttene våre. Men det er du blind for.
Så jeg sier ikke ett ord som kan ødelegge det.
Bare så jeg forstår.
Du er villig til å sitte og råtne i fengsel for noe som aldri har skjedd?
Vakt!
Min historie.
Dette gir meg dårlig magefølelse.
Hvis Teddy ikke trodde på at du var i live, sladrer han til Mr. Gordon.
Jeg ser ut som pappa.
Sikker på at det er Teddy du tenker på, og ikke deg selv?
Du vet Reggie, at til og med en hund kan vende seg mot eieren sin.
- Hva mener du? - Jeg vil bare vite at du klarer det.
Slutt.
Bare sørg for at journalisten kommer. Greit?
Gi meg buksene.
Det er over for Shell, bare du får meg inn.
Jeg skal skaffe henne alt av regnskap som kan felle ham.
Da kan ikke engang kompisene hans i politiet redde ham.
Når alt dette er over, melder jeg meg.
Tenk på Teddy og Summer. Du trenger ikke å gjøre det, Cleo.
Det er den eneste måten å renvaske Slappy på.
Hei, T-Man. Er du tilbake?
Nei.
Leit å høre om mora di.
Takk, Lips. Si til Shell at Teddy Johnson vil snakke med ham.
Beklager, Teddy.
- Mr. Gordon er opptatt i dag. - Ja da.
Han og Vernon prøver å sikre påske- innsatsene. Jeg har informasjon til ham.
Sier du ikke ifra til ham nå, får du svi senere.
Jaså?
Ja, jeg kan vente.
Du hørte hva han sa.
Vis meg tallene.
Sønnen til Cleo er her. Han sier han har noe viktig å si deg.
- Denne delen av hotellet er stengt, sir. - Alt i orden.
- Skulle ikke du vært på banen? - Hva vet du om hvor jeg skal være?
Dette er den nye regnskapsføreren Shell snakket om.
Han ba oss møte ham i hvelvet.
Ja vel.
Reggie?
Han er redd du skal gjennomskue planene hans. Og jeg vil ikke være med.
Og hva for planer er det? Få høre.
Hva for planer, Teddy?
Alt vel?
Du vet.
Skjønner.
Og du?
Spør meg i morgen.
- Beklager at jeg var hissig. - Ingen fare.
Hva gjorde du det for?
Heisen! Heisen, Cleo.
Vernon.
Vernon. Det er meg.
Å, faen. Cleo?
Lås opp.
Lås opp. Vær så snill, Vernon.
Han gir folk tallene når du rigger spillet i høytidene.
Reggie sier hva folk skal spille mot at de gir ham 70 %.
Hvordan vet du alt dette?
Han ba meg jobbe for ham.
Ja vel? Hvorfor spurte han deg?
Kanskje på grunn av det som skjedde med mamma.
Det må mye mer til før jeg tror på det du forteller.
- Cleo. - Det er krise. Jeg har ikke tid.
- Hvor er november 1966? - Jeg forstår ikke. Hva...
- Regnskapet for november 1966. - Det ligger der.
- Hva er det som foregår? Vet Shell dette? - Hva da?
- At du lever. - Hvem sier at jeg lever?
Hva er dette?
- Pensjonen din. - Det er mange penger.
Heisen er låst.
- George er ikke der. - Gi Felix beskjed.
Det er langfredag.
Hele byen vil spille.
Reggie ba meg sette dette på 725.
Gå hjem til leksene.
Når tiden er inne, ringer jeg.
Hei, de er dine.
Hei, ta pengene, gutt. Du har fortjent dem.
Charlie sier at heisen er gåen, og George er borte.
Vi er på Gordian Hotel.
Jeg vet ikke hva som skjer, men det er røyk.
Unnskyld meg.
Hør på meg.
- Hva er dette? - Du må kjøre helt rolig.
- Jeg blir her og passer på. - Men det trenger du ikke.
- Vi trenger ikke det, Reggie. - Du må tenke på guttene dine. Greit?
Guttene trenger deg.
Alle tror at Cleo Johnson er død. Og jeg skal passe på at det forblir sånn.
Takk, Reggie. Takk.
Sjekk på bakrommet at pengeskapet er sikret.
Unna vei, slipp meg frem.
Ring Pharaoh, og sjekk om Reggie er tilbake fra banen. Jeg vil...
Det trengs ikke, Mr. Gordon.
Du tente på.
Og det var ikke et spøkelse jeg så? Var det Dora som lå i sjøen?
Det ligner ikke deg å prate tull, Mr. Gordon. Dora...
Min Dora dro til Paris for å begynne et nytt liv.
Cleo Johnson er kvinnen i innsjøen.
Alle vet det.
Nå skal du ta opp røret,
ringe politiet og fortelle dem at
han som bestilte attentatet på Myrtle Summer,
og han som drepte Cleo Johnson,
sitter sammen på Gordian og tar en drink.
Skal du være med?
Mamma lar meg ikke sitte på med fremmede.
Mora di er død.
Tenk at det er deg.
Jeg beklager at jeg måtte sende Reggie.
Men nå er det ingen flere hemmeligheter. Ingen.
- Jeg har sluttet å ta imot veddemål. - Inn med deg.
Kom igjen.
Hvor er Reggie?
Har du hørt det? Noen tente på Gordian Hotel.
- Hvem? - Reggie Robinson.
Han jobbet for Shell Gordon.
Har han tilstått?
Har han tilstått drapet på Cleo Johnson?
Sier at Gordon bestilte angrepene på både Cleo Johnson og Myrtle Summer.
Du har vært borte hele dagen, så Marshall ga meg ansvaret.
- Deg? - Ja.
- Det er min sak. Det vet dere. - Det var saken din.
Ikke prøv deg, Bob.
Alle avisene har kastet seg over det,
og vi havner bakerst i køen, Maddie.
- Fikk du snakke med Johnsons ektemann? - Ja.
Hva sa han?
Det blir mellom ham og meg.
Vet du hva jeg tror? At du ikke har noe som helst.
Eller så skjuler du noe.
Uansett ryker du rett tilbake til hjelpespalten
hvis vi ikke får overskriften før vi går i trykken.
Seth?
- Hvor er du, frøken Hjelpelinje? - Jeg må legge på.
Maddie?
Seth, hva er det du holder på med? Det er jo dagbøkene min. Historien min.
Du tror alle historier er dine.
Denne er jo min.
Men den er min også.
Milton må få tro at han er faren min til han går i graven.
Jeg har aldri fortalt det til noen. Hvorfor skulle jeg gjort det nå?
Fordi du elsker historier. Særlig de som gjør vondt.
Tror du jeg ville gjort noe sånt mot deg?
Ja.
Det er ikke det at jeg ikke liker denne leiligheten.
Men jeg hører ikke til her. Og det gjør ikke du heller.
Du vet vel at du alltid kan stole på meg?
Ingen fotografer i buskene?
Nei, bare meg.
Her er alt du trenger til artikkelen.
Bevis på Shells skattesvindel, bestikkelser til politikere og politi.
Og min rolle i attentatforsøket på Myrtle Summer.
Hvis jeg publiserer dette...
...støtter det opp under Reggies falske tilståelse.
Han valgte det selv. Han gjør opp for det han faktisk har gjort.
Så jeg og mannen min får leve fritt.
Jeg besøkte mannen din i fengselet og fortalte at du var i live.
Hvorfor?
Fordi det var den beste historien.
Hva sa han?
Ikke ett ord som kunne ødelagt for deg.
Han valgte fengsel fremfor å gi meg noe å skrive. Det skal du vite.
De kommer til å spørre hvor du har alt dette fra.
Journalister har rett til å beskytte kildene sine.
Skriv historien min godt, Maddie Morgenstern.
Er det bare meg,
eller føler du også...
...at under andre omstendigheter...
...så kunne vi vært venner?
Og hva slags omstendigheter skulle det ha vært?
Ta vare på deg selv.
Godt jobbet, nabo.
Til bokhyllen din.
Anaïs Nins dagbok.
Signert av henne, dedisert til Hilda.
Beklager, jeg kjøpte den...
- I bruktbutikken. - Hilda? Så vilt.
Vi kommer vel aldri til å ses igjen?
Hva?
- Kom inn. - Bilen min står på en lasteplass.
Med alle tingene mine.
- Jeg kommer ned og hjelper deg. - Nei... Jeg skal ikke...
Jeg skal flytte.
Jeg har en ny leilighet ikke så langt fra Pikesville.
Kjørte du helt hit bare for å fortelle meg det?
Ferdie, jeg vil ikke miste deg.
Men jeg kan ikke gifte meg igjen.
For jeg vil ikke miste meg selv heller.
Men kanskje du kan komme og overnatte?
Ja.
Får jeg bruke inngangsdøren?
Gi deg. Det er ikke sånn.
Farvel, Maddie.
Vi trenger ikke å si mer.
Jeg reiste fra Baltimore uvitende om at byen snart ville bli endevendt.
Doctor Martin Luther King Jr., negrenes ikkevoldsforkjemper,
er blitt skutt og drept.
Brått var en stor negerleder død,
og det lå sorg og fortvilelse over brannene og plyndringen.
Shell Gordon ble arrestert, og staten tok over pengespillet.
Du skrev historien slik jeg ville.
Det skal du ha.
Men vi betalte begge for friheten...
Gjorde vi ikke, Maddie?
Bonsoir, nigga.
Dora Carter.
Dora!
Den prisbelønte forfatteren Madeline Morgenstern.
Takk til alle som kom.
Tekst: Trine Haugen