Te rog.
Trebuie s-o văd.
O să-ţi spun ce le-am spus şi celorlalţi care au intrat pe uşa aia
cu intenţia de a o vedea.
Pleacă.
Du-ţi suferinţă în altă parte.
- Nu vei găsi pace aici. - Nu, nu caut pace.
- Caut răspunsuri. - Du-te acasă.
Du-te acasă!
Proprietatea asta are un chiriaş aparte.
Care locuieşte în pivniţă.
E legată de proprietate.
Acum că numele tău e pe actul de proprietate,
eşti tutorele ei.
Nu mai poţi scăpa de aici.
Tu eşti singura care stă între ea şi lumea exterioară,
devenind prioritatea ta principală.
N-o lăsa...
să iasă din pivniţă.
Încă n-ai habar cât de periculoasă e.
Dar vei afla.
În seara asta, blestemul ei se sfârşeşte odată cu mine.
Dacă vezi filmarea asta înseamnă că am eşuat...
Dar ar trebui să ştii...
... că eşti ca şi moartă.
BAGHEAD: MESAGERUL MORŢII
Traducerea şi adaptarea: sp1nxo Subs.ro Team @ www.subs.ro
Aproape am reuşit.
Gata.
Ştii că e ilegal să intri prin efracţie într-un apartament
- odată ce-ai fost evacuată din el. - Da, Katie, ştiu.
E ca dracu', dar totuşi a făcut-o.
Probabil ştie că nu-mi permit mai nimic.
Îmi pare rău.
Ştii că în curând aflu veşti despre bursă pentru artă.
- Bine. - Trebuie să rezolv cele necesare,
pentru depunere şi chestii.
Crezi că Martin o să-mi redea locul de muncă de la hotel?
- Locul ăla de munca era de toată jena. - Aşa e.
- Dar chiar nu-mi pasă... - Martin e un pervers.
Corect.
Te voi susţine cât e necesar.
Îi dăm noi de cap.
Alo? Îmi pare rău, dar...
Unde?
Da, pot să ajung.
În regulă.
Ce e?
Taică-meu.
Ziceai că e mort.
Ei bine, acum chiar e.
Condoleanţe, dră Lark.
Sunteţi singura rudă în viaţă.
E tatăl dvs?
Iris Lark.
Condoleanţe.
Eu sunt avocatul care acţionează în numele averii tatălui dvs.
Putem revizui bunurile odată ce lichidăm proprietatea.
Îmi cer scuze, ce proprietate?
Taică-meu a fost proprietar aici?
Da. Un bar mai nonconformist.
Dar, din fericire, nu asta trebuie să vă preocupe.
Odată ce mi-aţi semnat actul permisiv pentru a acţiona ca executor,
mă pot ocupa şi de vânzarea-cumpărarea locaţiei.
Putem intra?
Desigur.
În ultimii 400 de ani, numeroşi proprietari au făcut diverse încercări
de a relansa locul.
Tatăl dvs a fost îngropat în datorii încât vânzarea barului pentru profit
ar fi fost o imposibilitate financiară.
O restaurare completă ar necesita o investiţie financiară semnificativă.
Din fericire, lucrez cu un grup de investitori
care au o experienţă vastă
în debarasarea acestor tipuri de clădiri abandonate.
A fost o afacere păguboasă.
Ce-i acolo sus?
Pleca?
N-am nicio informaţie cum că pusese afacerea la vânzare.
Putem finaliza ultimele detalii în după-amiaza asta,
dacă doriţi.
Vreau să discut cu avocatul meu.
Proprietăţile istorice pot fi nişte bătăi de cap.
- Fostul proprietar... - E un avocat de milioane.
E în regulă dacă rămân peste noapte aici?
- Cum e? - Putin cam sinistru, să fiu sinceră.
- Tu cum eşti? - Sunt bine.
- Iris... - Nu ştiu...
Nu mi-l pot scoate din cap.
Cadavrul lui...
Nu te mai gândi la asta.
Gândeşte-te la o amintire frumoasă cu el.
N-am amintiri frumoase cu el.
N-am nicio amintire cu el.
Iris, ar fi bine să fiu acolo cu tine. Sunt pe drum.
Stai liniştită. Deja mi-ai plătit biletul de avion.
Sunt bine.
Nu, tot vin.
Deja mi-am cumpărat bilet.
Cum să nu...
Iris...
nu face nimic până nu ajung.
Bine?
Ne vedem în curând, atunci.
Pe curând!
Pa!
# Subtitrare oferită în PREMIERĂ de www.subs.ro #
E cineva?
Futu-i!
Stai! E totul în regulă.
Stai departe de mine!
N-am vrut să te sperii.
Eşti noua proprietară?
Numele meu e Neil.
Ce vrei?
Vreau s-o văd.
Îmi pare rău. Ştiu că ar fi trebuit să aştept.
Să nu te iau aşa din prima.
Te rog, nu înţelegi...
- Nu... - Trebuie s-o văd.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Costă 2,000$, nu?
Pentru ce sunt banii ăştia, mai exact?
Pentru femeia din pivniţă.
Te rog.
Vreau să-mi văd soţia.
Îmi pare foarte rău, dar soţia ta nu-i aici. Nu-i nimeni aici.
Ba da, este.
În pivniţă.
E cumva o glumă?
E cumva vreo glumă proastă?
Nu e.
Cât vrei?
4,000$?
Te rog?
Mâine ţi-i aduc pe restul.
Nu sunt nebun.
Şi alţii au venit aici pentru acelaşi motiv.
Ce-ar fi să iei banii?
Ştiu ce fac.
N-am cheia.
Te întorci mâine-seară?
Da.
- Banii rămân la mine. - Bine.
Rămâne pe mâine.
Îţi mulţumesc.
Bate la uşă data viitoare.
Sincer să fiu cu dvs,
sunt surprins de decizia pe care aţi luat-o.
Sper să reuşiţi ce v-aţi propus.
Nu-i pentru mult timp.
Vreau să petrec timp în vechea locaţie a tatei.
Presupun că aceste aspecte au tendinţa de a se întâmpla cu un motiv.
Uneori căile greşite ne duc în locul care trebuie.
Sunt sigur că aveţi suficient timp încât să vă daţi seama ce căutaţi.
IRIS, 3 LUNI
Ultima pagină.
E o clădire veche cu tradiţii străvechi.
Acum e pe mâinile dvs.
- Mulţumesc pentru tot. - Încă ceva.
Tatăl dvs
a anticipat că barul s-ar putea să ajungă pe mâinile altcuiva,
aşa că a lăsat instrucţiuni noului proprietar.
Instrucţiuni pentru ce?
Nu-s pentru mine.
Sunt pentru noul proprietar.
O să fie interesant.
Ai semnat deja?
Deocamdată e barul meu,
iar eu pot să-l vând oricui vreau.
De ce?
Ascultă, Katie.
O să sune nebunesc.
- Glumeşti, Iris. - Ştiu, ştiu...
Sunt 4,000$,
iar în seara asta aduce şi cealaltă jumătate.
Ai invitat un străin, un potenţial psihopat?
Ascultă-mă cu atenţie.
Pun pariu că au venit o mulţime de oameni
care l-au plătit pe taică-meu ca să se ducă în pivniţă să se sperie puţin.
Ştii ce zic? Pentru amuzament.
El e.
Asta e.
E cineva?
Dacă eşti înăuntru, ieşi la vedere!
Poate că e la toaletă.
Miroase ca dracu' aici.
Ieşi la vedere, oricine ai fii!
Aşteaptă.
Trebuie să ne ţinem de mâini?
Ei bine, am încercat.
Vreţi să...
... ne uităm prin jur?
Ascultaţi.
Ce-i aia?
Iris.
Hai să plecăm!
Iris!
Avem nevoie de ajutorul tău.
Nevastă-mea a murit anul trecut.
Vreau să vorbesc cu ea.
- Ce? Nu ea. - Iris, fugi!
Stai departe de ea!
- Înapoi! - Opreşte-te.
Nu mă atinge.
Stai de-o parte.
Stai de-o parte!
Te ascultă.
Bineînţeles.
Spune-i să se aşeze pe scaun.
Preţul s-a dublat.
- Nu contează. - Iris, nu!
- E o nebunie. - E în regulă.
Mi se supune.
Aşază-te pe scaun!
Vreau să vorbesc cu nevastă-mea.
Poţi face asta?
Stai, a fost al ei.
- Ce se întâmplă, Neil? - Nu ştiu.
- Ce se întâmplă? - N-am mai făcut-o până acum.
Ce?
Leag-o de scaun.
- Leag-o de scaun! - Leag-o tu!
Sarah?
Nu!
Nu, nu pot. Ea...
Te asigur că nu-i nevoie de astea. Mă poţi dezlega?
Nu-i bine. N-o pot face.
Am spus că vreau să vorbesc cu nevastă-mea.
Haideţi s-o luăm de la capăt.
Charles? Tu eşti?
Vă rog... Vreau să vorbesc cu Sarah.
Stai.
Nu eşti Charles. Semeni cu...
N-are cum!
Eşti moartă, mamă.
De 20 de ani.
N-are cum să fie adevărat.
Nu sunt...
- Nu vreau să fiu moartă. - Pe bune?
Atunci de ce te-ai sinucis?
Ştii că eu sunt cel care te-a găsit în cadă cu faţa în jos?
N-aş face aşa ceva.
Ştii ce?
Nu voiam să vorbesc cu tine, dar acum să profit de situaţie.
Spune-mi de ce te-ai sinucis.
Am fost plimbat între rude şi internate, crezând că a fost vina mea.
Ce-i aia?
Neil? Neil!
Adevărul e că nu suportam să te văd.
Mi-ai ruinat viaţa.
E chiar aşa de greu de înţeles, dragule?
Niciodată n-am vrut să fiu mamă.
Fiecare secundă a vieţii mele a fost ca picătura chinezească.
Şi într-o zi
s-a umplut paharul.
- Să ne oprim? - Nu.
Nu, să continuăm.
Nu ne oprim până nu primesc un pupic.
Nu pentru asta ai venit?
Când erai mic refuzai să mă pupi.
Dar ai crescut.
Iar acum eşti dator mamei cu un pupic.
Scaunul!
Pupă-mă!
Iris!
- Iris! - Încetează!
Ia sacul.
Întoarce-te acolo.
Inelul a fost de vină.
A fost al mamei până când i l-am dăruit Sarei.
Poate că asta a derutat-o.
Creatura aia nu părea deloc derutată. Ştia ce face.
Era un cronometru.
Bătrânul avea reguli.
Trebuia să fie doar 2 minute.
- Am uitat. - Ai uitat?
A funcţionat, nu?
Nici mie nu-mi vine să cred.
Ascultă-mă.
Data viitoare nu mai facem greşeli.
- Nu mai există nicio "dată viitoare". - Avea dreptate.
Dacă am reuşit s-o aducem înapoi pe mama, reuşim s-o aducem şi pe Sarah.
Nevastă-ta e moartă.
Şi n-o s-o mai vezi.
Cu asta suntem de acord.
Dacă te răzgândeşti...
Banii chiar nu-s o problemă.
Vreau să am şansa de a-mi lua "rămas-bun".
Dacă vezi asta, am eşuat.
Ţi-am lăsat caseta asta
ca să nu-mi repeţi greşelile.
Nu că ar conta.
Eşti ca şi moartă.
Proprietatea asta are un chiriaş aparte.
Care locuieşte în pivniţă.
Acum că numele tău e pe actul de proprietate,
e legată şi de tine.
Eşti tutorele ei.
Doar ţie ţi se supune.
Până într-un punct.
E o gaură în peretele din spate.
Nu-ţi poate face rău cât timp menţii distanţa,
aşa că stai departe de gaură.
Are puterea de a aduce morţii la viaţă.
Dar te avertizez: nu te folosi de ea.
Vei fi tentată s-o faci.
Nu te folosi de ea.
Când am devenit tutorele ei, eram slab.
Nu m-am putut abţine.
Aspectul important e că ea-ţi oferă doar 2 minute.
Două minute cu cel readus la viaţă. După cele 2 minute, ea preia controlul.
Nicio chingă sau funie n-o s-o oprească.
Cu cât vorbeşti mai mult cu ea, cu atât devine mai puternică.
O să-ţi intre în minte.
Chiar dacă încerci să pleci,
bolnăviciunea şi moartea te vor urmări.
Vrăjile ei plutesc în pivniţa ca nişte fantome.
Într-un fel sau altul te va aduce înapoi aici.
Va face orice s-o eliberezi.
Ăsta e scopul ei.
N-o lăsa să iasă din pivniţă.
Niciodată.
Tu eşti singura care stă între ea şi lumea exterioară,
Odată era ca o binecuvântare având acces la darurile sale.
Dar în seara asta blestemul ei se sfârşeşte odată cu mine.
Am avut familie.
Am avut o fiică.
Am avut o întreagă viaţă...
dincolo de acest loc uitat de Dumnezeu.
Doar ea mi-a rămas.
Ştiai?
Nu.
N-are niciun sens!
De ce e o femeie în pivniţă şi de când e acolo?
- Nu ştiu. - Să plecăm.
Nu.
Nu?
Cumpărăm bilete, şi după?
Nici măcar n-am unde să stau.
Neil e putred de bogat. A spus că banii nu-s o problemă.
Acum cunoaştem regulile. Ştim cu ce avem de-a face.
- Ba nu, nu ştim. - Ne-am făcut o idee.
Katie, te rog. Ascultă-mă.
Ai idee ce-ar însemna asta pentru mine?
Pentru amândouă?
De fiecare dată când se iveşte ceva, trebuie să fie altceva
care mă întoarce de unde am plecat.
Când eram în cămin tu eşti cea care spunea:
"Într-o zi vom fi pe picioarele noastre. Vom face propriile alegeri."
E pentru noi.
Tu ai putea studia Dreptul,
iar eu mi-aş putea deschide studioul de artă.
- Merităm. - Ai auzit ce-a zis taică-tău.
Cu cât o foloseşti mai mult, cu atât preia controlul mai mult.
I-a fost uşor să vorbească. A folosit pivniţa timp de 20 ani
înainte de a decide din senin să aibă grijă de toate.
- Dar ai văzut ce-a păţit. - Doar două zile.
E vorba de două zile. Putem supravieţui două zile.
Iar eu nu-s tata.
Doar o dată. Şi doar el.
Da, iar apoi plecăm.
Rămân pentru că-mi pasă de tine. Dar, Iris...
nu suntem în siguranţă aici.
Mi se supune.
Corect?
Eu sunt proprietară acum.
Nu poţi trece de treaptă asta.
Nu poţi părăsi pivniţa.
NU TRECE
Cine e?
Sunt Iris, de la bar.
Iris, nu mă aşteptam să mă vizitezi.
Intră. E deschis.
Otto Vogler.
Ai fost proprietar odată.
Un proprietar de bar s-a sinucis...
... după o tragedie în familie."
Friedland?
După moartea Sarei, am tot mers la grupuri de consiliere.
Eram apropiaţi de cineva de acolo mai în vârstă.
Soţia lui murise de cancer şi a fost un chin să treacă peste.
Iar într-o zi a spus că a descoperit ceva incredibil.
Ceva de neconceput.
A spus că dacă plăteşti 2,000$, el te va duce jos s-o vezi.
Trebuie doar să aduci un obiect care a aparţinut decedatului...
iar mai apoi poţi sta de vorbă cu el.
Având în vedere situaţia în care eram credeam orice doar ca s-o revăd.
Ştiai că tata era proprietarul?
Nu ţi-a spus niciodată?
N-am mai vorbit de ani buni.
Nici măcar nu ştiam unde era.
Nu-mi spune că nu te-ai gândit.
Dacă ai avea o discuţie,
şansă de a-i spune în fata cum te simţi cu adevărat...
Mi-aş dori să-ţi pot oferi ceva mai mult decât bani.
Vreau doar să-mi iau "rămas-bun".
A fost al ei.
Două minute.
Sarah.
Unde sunt? Neil.
Neil, unde suntem?
- Ce se întâmplă? - Sarah.
- Ce-ţi aminteşti? - Nu ştiu.
Conduceam.
Conduceai. Şi apoi?
Ploua.
Apoi toate luminile s-au estompat...
şi nu-mi mai amintesc nimic.
Neil, ce se întâmplă?
Sunt foarte speriată.
Ştiu.
Nouăzeci de secunde.
- Ele cine-s? - N-are importanţă.
Uită-te la mine. N-avem prea mult timp.
Ai suferit un accident.
De maşină.
- Ai murit, Sarah. - Ce?
Nu contează, acum eşti aici.
Eşti aici acum.
De ce sunt legată?
Nu-ţi pot explica.
Am foarte multe să-ţi spun.
Ştiu că n-am fost perfect.
Sunt multe pe care mi-aş dori să le fac mai bine.
Vreau să te întreb ceva.
Ce anume?
Cu cine te vedeai?
Mă vedeam?
Neil, eu nu...
Totul e în trecut.
Dar m-ar ajuta să ştiu.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Treizeci de secunde.
Sarah, te rog.
Ştiu că aveai de gând să mă părăseşti.
Ştiu că te vedeai cu altcineva.
Ţi-ai uitat bileţele pe laptopul meu.
Cred că ai vrut ca eu să le găsesc.
Zece secunde.
Deci, cine era?
Neil, cinci secunde.
Încerc să trec peste!
Vreau să ştiu ce s-a întâmplat.
Iris.
- Iris, cronometrul! - Stai.
Neil, gata.
N-a fost niciun alt bărbat, Neil.
Pur şi simplu n-am mai suportat gândul de a fi cu tine.
Ajunge!
Încetează!
Iris, vino în spate!
Nu vreau să fiu moartă.
Sarah?
- Iris! - N-a fost vina mea.
N-am făcut nimic.
Sunt aici să te ajut.
- Sunt speriată. - Lasă-mă să te ajut.
Iris!
Sunt tutorele tău. Eşti nevoită să mă asculţi.
Încă nu înţelegi.
Amândouă suntem prizoniere.
N-a fost vorba de niciun "rămas-bun".
Nu-i aşa?
Nu vrei să ştii?
Dacă cineva pe care-l iubeai avea de gând să te părăsească, n-ai fi vrut să ştii de ce?
Ce a zis la final...
A fost după ce s-au terminat cele două minute, nu?
Nu era ea.
- Era... - N-are importanţă.
Ai avut şansa. Acum pleacă.
Du-te acasă, Neil.
Îmi pare rău.
Nu mi-e frică de tine!
Owen.
Arăţi bătrân.
Sunt bolnav, Cat.
Întreaga mea viaţă mi-am pierdut-o aici.
Mi-a ajuns.
Mă duc s-o văd pe Iris.
Dă-mi voie să-ţi explic.
Voiam să-mi iau "rămas-bun".
Iar acum că am zis-o...
Îţi aduci aminte ce s-a întâmplat ultima dată când ai încercat să pleci?
Te-ai întors la mine, iar blestemul te-a urmărit.
Ce crezi c-o să se întâmple de data asta?
Eliberează-mă, iar totul se termină.
Am o idee mai bună.
Să-i punem capăt odată pentru totdeauna.
Nu mă poţi ucide, Owen.
Ştii...
s-ar putea să ai dreptate.
Owen.
Owen, opreşte-te!
Poate că Iris nu vrea să mă vadă,
dar un lucru îl ştiu cu certitudine
şi anume că voi arde locul ăsta din temelii!
Şi n-o să mai rămână nimic pentru altcineva de care să aibă grijă.
Owen, te rog, sunt soţia ta! Te rog!
Nu eşti nevastă-mea.
Nu!
Ai abandonat-o pe fiica noastră!
N-ai fost acolo când mă privea cum mă măcina boala!
Tu eşti monstrul, nu eu!
Nu!
Iris.
Katie?
Înţelege, vrăjitoare!
Dă-i foc. Omoar-o!
Katie?
Katie, eşti aici?
Locul tău nu-i aici!
Fugi, micuţo.
Unde te duci?
Tată, unde te duci?
- Stai! Nu poţi intra acolo. - Niciodată n-ai fost în stare.
Îţi simte frica.
Tată, ce se întâmplă cu faţa ta?
Tată!
Încetează! Îţi faci rău.
Încetează!
Ce i-ai făcut?
Iris?
Dumnezeule!
S-a dus. Eşti în regulă.
Asta e locul, cu siguranţă.
E biroul lui.
N-are niciun sens.
Eşti sigură că cel din stânga e avocatul?
Da, el e.
Nu-i nimic măcar un număr de telefon.
E doar adresa inutilă la care am fost deja.
E ca şi cum ştia.
A căutat un fraier care să dea cu subsemnatul,
şi apoi a dispărut.
Luăm banii de la Neil şi plecăm naibii de aici.
Se întâmplă exact cum a zis taică-tău.
Ne-am folosit de vrăjitoare, iar acum visul.
- Situaţia se înrăutăţeşte. - A fost un coşmar.
Colega, ai fost strangulată pe podeaua din baie.
Ce ai de gând, Iris?
Te comporţi de parcă nu vrei să pleci de aici.
Dacă nu mă aleg cu nimic, atunci nu, nu vreau să plec.
În momentul de faţă e tot ce am.
Şi gândeşte-te la mulţimea de oameni
care ar da orice să aibă ocazia asta!
Te te auzi? Nu-i ceva ce poţi ţine sub control!
Nu înţelegi? Ţi-a intrat în minte.
Ar trebui să te temi.
Ştii de ce mă tem cu adevărat?
De a mă întoarce la viaţa mea de zi cu zi,
o viaţă în care n-am nimic.
Poate că nu vrei asta pentru mine, pentru că era totul bine.
Atât timp cât o dau în bară, iar tu eşti nevoită să ai grijă de mine.
Imediat ce obţin ceva, tu-mi iei.
Eşti ca o cârjă.
Ce faci?
Pleacă, atunci.
Friedland.
# Subtitrare oferită în PREMIERĂ de www.subs.ro #
Ce căutai, Otto?
Ai încercat să fugi, nu-i aşa?
Ştii pe cine vreau să văd.
N-ai ce căuta aici.
- Cum de m-ai găsit? - Deţin barul tău.
Nu, n-are cum!
Nu-i posibil. L-am ars din temelii.
Ai ţinut-o captivă aici ani de zile. Ce e ea?
Nu ştiu.
Nu mi-am pus întrebarea cine e sau cum de a ajuns aici.
Asta-i tot?
- Doar atât ai să-mi spui? - N-am vrut să te implic.
N-am lăsat testament.
Nu s-ar fi întâmplat dacă ai fi stat de-o parte...
Poate că aş fi stat de-o parte dacă vorbeai cu mine!
Că tu şi maică-ta să fiţi implicate? Nu!
Acum mult timp am încercat să te văd, Iris.
Dar imediat ce am plecat din locul ăsta...
necazul s-a ţinut scai de mine.
Accidente ciudate, bolnăviciune...
... moarte.
Mama?
Nu ştiam ce urmează să se întâmple.
Îţi jur!
M-am întors aici pentru a te proteja.
Vreau să ştiu cum o pot controla.
Încă sunt tutorele ei. E nevoită să mă asculte.
Până când îţi intră în minte.
Şi apoi se pune întrebarea cine ascultă pe cine.
- Am fost la fel. - Nu suntem la fel.
Şi totuşi iată-te aici...
vorbind cu mine.
Te manipulează.
Nu. O să vând locaţia şi voi pleca înainte să mi se întâmple ceva.
Atât timp cât numele tău e pe actul de proprietate, nu poţi scăpa de ea.
N-o pot controla.
N-o poţi omorî.
Tot ce trebuie să faci e să nu te foloseşti de ea.
2,000$ pentru două minute? Eşti un ipocrit!
Ai dreptate.
Greşeala asta o iau cu mine-n mormânt.
Prostuţo.
Aveai impresia că voi fi mândru de tine?
Te-ai oprit vreodată din a te gândi că, poate, ea nu-i blestemul tău?
Că poate... tu eşti al ei.
Există o înţelepciune pe care numai suferinţa o poate aduce.
Am suferit mult.
Nu!
Am vrut să-mi iau "rămas-bun", chiar şi pentru un moment.
Te-am dezamăgit.
Te-am dezamăgit pe tine şi pe toţi pe care i-am iubit.
Iartă-mă, Iris.
Iartă-mă.
Nu mă aduce înapoi.
Iris, ştiu că eşti supărată,
dar am fost la adresa vechiului proprietar.
Cred că ar putea avea răspunsuri pentru a ne scoate din asta.
Nu-mi vine să cred că zic asta,
dar s-ar putea să merite să-l aducem înapoi.
Sunt în drum spre bar.
Sună-mă înapoi. Te rog.
Acum e responsabilitatea ta pe viaţă.
Eşti prizonieră cât timp numele tău e pe actul de proprietate.
Nu poţi evada din acest loc.
Oriunde te duci...
... ea te va bântui...
până când te întorci.
Cu toţii ne întoarcem.
Noi suntem cei blestemaţi.
Iris?
Iris!
Iris?
Iris, ce-ai făcut?
Stai.
Eşti Otto Vogler?
De ce m-ai readus la viaţă?
Mă poţi ajuta sa gasesc proprietarul
ca să putem pleca de aici?
Ştiu că tu-l căutai.
Nu există cale de scăpare.
Omul cu care ai avut de-a face e irelevant.
Soarta voastră a fost pecetluită acum 400 de ani
când o frăţie străveche a descoperit o femeie
care putea readuce morţii la viaţă.
Frăţia a încercat să abuzeze de puterea ei.
Dar când ea a refuzat, au catalogat-o drept vrăjitoare
şi au ars-o pe rug.
Moartea n-a oprit-o.
S-a ridicat din morţi, răzbunarea ei fiind nemiloasă.
Boala s-a răspândit în rândul animalelor.
Culturile s-au uscat, iar ciuma s-a răspândit printre oameni.
Pentru a o opri, frăţia a realizat un ritual întunecat
şi au încarcerat-o în această catacombă subterană,
lăsând-o singură şi uitată.
Secole mai târziu, descendenţii frăţiei
au deschis catacomba pentru a abuza, din nou, de puterea ei.
Cu cât se foloseau mai mult de ea, cu atât puterea ei asupra frăţiei creştea,
căzând pradă bolnăviciunii şi morţii.
Există un singur tutore care stă între ea şi lumea exterioară.
Cel care semnează actul de proprietate moşteneşte blestemul
şi e nevoit s-o împiedice să se răzbune.
E o greşeală.
Nu trebuia să fim aici.
Prietena mea n-a avut niciodată de gând să vină aici.
A moştenit locul.
Nu tu eşti moştenitoarea?
- Îmi pare rău. - Pentru ce?
Nu există răspunsuri pentru tine.
Există doar durere.
- Iris. - Katie?
Ascultă-mă, te rog.
Vino repede şi ajută-mă!
- Unde eşti? - În pivniţă. Ea e aici.
- Ajutor! - Futu-i!
Katie? Katie!
Iris!
Katie.
Iris!
Stai departe de gaură.
Înăuntru!
Iris!
Katie?
Iris, haide!
Katie?
Katie!
Iris!
- Katie? Continuă să vorbeşti. - Stai, sunt aici.
Iris!
- Sunt aici! - Katie.
Iris! Dumnezeule!
- Eşti bine? - Da. Tu?
- Trebuie să plecăm. - Scoate-mă de aici.
- Dacă se întoarce? - E în ordine. Nu te opri din mers.
Ce e, Iris? Hai să plecăm de aici!
Nu!
O să te omor.
Mulţi au încercat.
Taică-tău a ţipat ca un copil.
Ea a încercat să mă salveze.
Asta a vrut.
Poftim.
Te vor calma.
Ce ai de gând acum?
Tata a zis că...
a murit...
ştiind că a dezamăgit pe toţi cei care i-a iubit.
L-am urât pentru asta.
Am făcut acelaşi lucru.
Asta se sfârşeşte cu mine.
Acum.
O sigilăm pentru totdeauna.
Nimeni n-o va folosi din nou. Va deveni neputincioasă.
Te pot ajuta.
Mulţumesc.
Nu trebuie să-mi mulţumeşti.
Se pare că moartea îmi dă târcoale.
- Eşti bine? - Da, eu...
- Încă nu ţi-ai revenit. - Sunt bine.
- Du-te şi dormi. - Sunt bine.
Pot s-o fac.
Haide.
Somnul te va ajuta.
Te vor calma.
Poţi să ai încredere în mine.
Sunt diferit faţă de ceilalţi.
N-au apreciat ce-au avut.
Iris nu şi-a dorit locul ăsta, dar eu da.
Eu trebuia să fiu de la bun început.
Îţi pot oferi siguranţă.
Vreau s-o văd pe Sarah de câte ori îmi doresc.
Fără chingi.
Fără cronometru.
Doar noi.
Poţi s-o faci?
Iată.
Vezi? Acum e numele meu pe actul de proprietate.
Sunt tutorele.
Înţeleg.
- Îmi amintesc acum. - Sarah?
Îmi amintesc ce s-a întâmplat în acea noapte.
Ne-am certat la cină, nu-i aşa?
Ţi-am spus că am nevoie de mai mult spaţiu, de timp să mă gândesc şi...
tu erai foarte calm.
Erai mâhnită. Am vrut doar să te calmez.
Ba nu. Se învârtea camera cu mine.
- Ce mi-ai dat? - Doar vin.
Mereu erai confuză când beai.
Spune-mi adevărul. Spune-mi ce s-a întâmplat, Neil!
Era ceva care să te ajute să te calmezi.
Să te adoarmă până când putem discuta.
De unde să ştiu că urma să alergi la maşină?
Voiam să ne petrecem vieţile împreună, iar tu ai plecat pur şi simplu.
M-ai abandonat exact ca ea!
Exact ca mama!
Dar te pot ierta.
A fost o uşurare să ştiu că n-a fost vorba de alt bărbat.
Îmi oferă speranţă pentru fiul nostru.
Voiam să te părăsesc pentru că eram speriată.
De tine.
De a-mi creşte copilul în casa aia.
N-aveam de unde să ştiu...
Neil, încă putem fi împreună.
Va fi ca şi cum e şi el aici.
Încă putem fi o familie.
Dar nu dacă ea e tutorele.
Nu înţeleg.
Nu putem fi o familie dacă ea e în viaţă.
Nu-s criminal.
Pe mine m-ai ucis.
Pe noi ne-ai ucis. Ne eşti dator.
Ce crezi că va spune când va afla?
N-o să afle.
Deja ştie.
Iris!
Lasă-mă în pace!
Scuze, dar n-o pot pierde.
- Nu din nou. - Aia nu-i Sarah!
- Treci peste! - Nu pot!
Iris!
Nu pot să te las s-o îngropi, Iris.
Îmi voi şterge numele. Îl scot la vânzare. Neil, opreşte-te!
- Asta-i tot ce vreau. - Opreşte-te, te rog!
Nu cred că-i aşa de simplu, nu-i aşa?
- Opreşte-te, te rog! - Vezi tu, cât eşti în viaţă,
barul e încă al tău, corect?
Dă-mi drumul!
Îmi pare foarte rău.
Du-te dracului!
Te rog!
Am încercat să-ţi spun.
Moartea mă urmăreşte.
Am făcut ce-ai cerut.
Adu-o înapoi la viaţă ca să-mi pot trece numele pe act.
N-am vrut să fie aşa. Crede-mă.
- M-ai omorât. - N-am avut de ales.
- Eşti nebun! - Nebun?
Imaginează-ţi să ai puterea asta şi să n-o foloseşti! Asta-i nebunie!
Hai să facem ce trebuie.
Spune-mi cum îmi trec numele pe act.
Ar trebui să-ţi mulţumesc.
Tutorele meu e mort.
Iar tu ai adus-o la viaţă.
Nu pricepi?
Numele meu e încă pe act.
Încă sunt tutorele ei.
Iar acum...
ea...
sunt eu.
Iris?
Voiam să te părăsesc pentru că eram speriată.
- Niciodată n-am vrut să fiu mamă. - Se învârtea camera cu mine.
Nu mai suportam să te văd.
Fiecare zi era ca picătură chinezească.
Ne-ai ucis.
- Nu! - Ba da, dragule.
Sarah.
Ajutor!
- Scumpule. - Ajutor.
Dragule, nu-ţi face griji. Te voi ajuta.
- Mulţumesc. - Uite aşa.
Mulţumesc.
Nu!
Ea e cea care trage sforile.
Vreau să-mi văd soţia.
Îmi permiţi să întreb ce te-a făcut să te răzgândeşti?
Vreau să petrec puţin timp în locaţia veche a tatei.
Sunt 4,000$!
Vreau doar şansă de a-mi lua "rămas-bun".
Te comporţi de parcă nu vrei să pleci de aici.
Ştim cu ce avem de-a face.
Cu cât te foloseşti mai mult de ea, cu atât preia mai mult controlul.
E nevoită să mă asculte!
Până când îţi intră-n minte.
Data viitoare nu mai facem greşeli.
Încă putem fi împreună. Dar nu cât ea e-n viaţă.
Nu-i ceva ce poţi controla!
- Iris! - Adio, Neil.
SFÂRŞIT
AŢI URMĂRIT FILMUL BAGHEAD: MESAGERUL MORŢII
Traducerea şi adaptarea: sp1nxo Subs.ro Team @ www.subs.ro