RYUSUKE HAMAGUCHIS BERÄTTELSER: TILLFÄLLIGHETER OCH FANTASIER
AVSNITT 1: MAGI (ELLER NÅGOT MERA OSÄKERT)
Riktigt söt!
Jag gillar ögonfransarna som reflekterar ljuset.
Låt oss prova hatten.
- Det är något här. - Tack.
Okej, låt mig ta en titt nu.
Ge oss en minut, snälla.
- Bra. - Japp.
- De är väldigt bra. - Ja.
Jag är nöjd med dem. Vad tycker ni?
Japp. Jag med.
- Okej! - Bra jobbat allihop!
Javisst, vi är klara!
- Tack, hejdå. - Ta hand om dig!
- Du kan åka med mig. - År det okej?
- Vi ses senare. - Vi ses!
- Ta hand om dig. - Tack. Hejdå.
Vad?!
Du har ju nyss träffat honom! Hur kan ni redan vara så tajta?
Du vet, han sa...
"Tsu, du är inte den jag trodde att du var."
"Tsu"?
Barägaren hittade på smeknamn åt oss,
"Tsu" för Tsugumi, "Ka" för Kazuaki.
Jag frågade honom vad han tyckte om mig i början.
Han sa han tyckte jag var vacker när vi träffades.
- Visst... - Jo, jo...
Men han hade ett intryck av att jag var höll mig på avstånd
från vår mejlväxling innan vi träffades.
Så som affärskommunikation ska vara.
Men du vet hur vänlig jag är.
Så han sa bara: "Kontrasten blåste bort mig."
Men jag sa "Sakta i backarna. Du kan prata du."
Ärligt talat verkade han vara en spelare.
- En spelare! - Ja, fast kanske ändå inte.
Jag menar, han är en snygging.
- En snygging är inte detsamma som en spelare. - Jag menar...
Han var lite av en kvinnotjusare
men inte på ett negativt sätt.
Han säger att hans kontor finns i Aoyama.
Det är spelarnas paradis!
Nja, det är jag inte säker på.
Vad gör han?
Han är chef för ett inredningsföretag och han gör investeringar.
Nu låter det verkligen... som en spelare.
Men allvarligt, Gumi? Du gillar ju inte spelare.
Jag vet. Jag är förvånad över att jag trivs så bra ihop med honom.
Jag förstår.
Jag avböjde affärserbjudandet och det accepterade han.
Men vi fortsatte prata och det gick två timmar innan vi visste ordet av.
Sedan fortsatte det över "En kopp kaffe?" till "Kanske en drink?"
Och vi missade sista tåget.
Fantastiskt. Hur länge var ni tillsammans?
Mötet började klockan 13:00, alltså 15 timmar totalt.
- Det är inte sant! - Jag vet.
På något sätt började vi prata om när vi var barn.
Vi hade båda liknande uppväxter och flyttade runt mycket.
Vi insåg snabbt att det var därför vi båda höll människor på avstånd.
Jag berättade saker för honom som jag aldrig har berättat för nån,
inte ens för dig, Meiko, och han gjorde samma sak.
Han kanske kopierade mig för att vara snäll.
Men...
Jag kunde känna att jag berörde något djupt inom honom...
och jag kände att han berörde mig djupt inombords också.
Det låter... erotiskt.
Ja, inte sant?
Ärligt talat kändes det mycket erotiskt.
Jag visste inte att konversationer kunde vara så här erotiska.
- Pratade ni om sånt också? - Nej.
Inget sexprat, ingen fysisk beröring.
Jag förstår inte.
Men vi smekte varandra medan vi pratade.
Det är jävligt erotiskt.
Till slut pratade vi om hur vi skulle vara som ett par.
- Ni är kära! - Jag antar det.
Vi kände båda att vi föll för varandra, eller
åtminstone att vi kom riktigt bra överens.
Vi tänkte faktiskt att vi skulle kunna göra det.
Och är det inte snuskigt?
Nej. Samtalet gick naturligt i den riktningen.
Du är så mogen!
Men vi var typ "Nä, inte idag." Så vi sa hejdå och tog varsin taxi hem.
Vad? Varför blev det inte mer?
- Nej, nej, nej... - Nej?
Är sex på första dejten ovanligt?
Jag vet inte, men i ditt fall kunde du ha gjort det.
Hmm, det har du rätt i.
Hur är det med dig, Meiko? Har du någonsin...
Vad menar du?
Gjort det på första dejten.
Nej, inte första dejten.
Andra eller tredje gången?
Ja, det händer ibland.
- Aldrig gjort det? - Nej.
Det går inte. Det är för snabbt för mig.
De flesta killar vill göra det vid tredje träffen.
Jag vet. Så jag lägger dem i "spelarnas" korg.
Gumi, du är hård!
- Du och jag ser olika på detta. - Japp.
För att vara ärlig...
det var ingen dålig idé.
Jag har aldrig känt att jag kunde på första dejten.
Fast jag egentligen ville.
Jag undrade hur vi skulle vara efteråt.
Om samtalet var så bra...
Jag tänkte på konsekvenserna och kände mig lite osäker.
Men jag tror att jag gav honom signaler.
Vad för signaler?
Det säger jag inte. Jag kan inte.
- Åh kom igen! – Det bara råkade hända.
Du vet... det var han som höll igen.
Kunde han inte få upp den?
- Åh, tyst! - Oj!
Han kunde bara inte...
förmå sig till det mentalt.
Han sa att...
han och hans ex gjorde slut för att hon var otrogen.
Ah... det låter bekant...
Ja, din skojare! Be om ursäkt.
Låt oss nu be om förlåtelse.
Och han blev bedragen mer än en gång.
Aha...
Men han älskade henne så mycket och
det var så smärtsamt att han nog inte kan älska igen.
När hände det?
För ungefär två år sedan.
- Han får lägga det bakom sig! - Jag vet! Men...
Jag kan känna empati med honom.
Jag förstår.
Han sa att han hade väldigt roligt med mig, men känner sig inte redo.
Han föll bara direkt.
Det gjorde honom upprymd, men
han insåg också att han är rädd för att bli kär.
Han sa att jag påminde honom om hans ex.
- Ser du ut som hon? - Nej.
Det var inte mitt ansikte eller personlighet.
Men han hade aldrig...
haft så lätt att prata med någon.
Han sa att han aldrig kunde prata så här med sitt ex.
Hmm... lugnt...
Ja, det fångade mig, så jag sa,
"Att känna sig tillfreds är inte detsamma som romantik."
Vad sa han?
"Vad tycker du, Tsu?"
Vad irriterande.
Det är svårt att förklara nyanserna.
Vi tillbringade en riktigt magisk tid tillsammans
och vi kände båda att vi aldrig haft en upplevelse som denna.
Han sa att för oss som alltid har hållit andra på avstånd,
blir det speciellt när våra vägar korsas.
Och jag visste att han menade vad han sa.
Sedan föreslog han att vi skulle låta det vara med det och skiljas åt.
Han sa: "Om magin är borta nästa gång vi träffas, låt det vara så."
Magi, va?
Ordet var perfekt för oss.
Han sa: "Jag har haft den bästa dagen i mitt liv."
"Det kommer att vara fantastiskt om vårt nästa möte blir ännu bättre.
Jag känner mig optimistisk om oss. Låt oss hoppas att vi klarar det."
Sedan skakade vi hand till farväl.
Verkligen?
Är du rädd för nästa gång?
Ja... mycket.
Och ändå vill jag träffa honom. Snart.
Gumi, du ser strålande ut.
Du lyser just nu.
Tack.
- Tack. - Tack.
Tack så mycket.
- Godnatt. - Vi ses.
Ursäkta mig.
Har du något emot att köra tillbaka samma väg som vi kom?
Är chefen inne?
- Ursäkta? - Kan jag komma in?
Och du är...
Jag är hans vän. Ursäkta mig.
Ja?
Kan vi växla några ord?
Fröken Morita, du kan gå.
Men...
Det går bra. Jag gör resten själv.
Då går jag.
- Godnatt. - Godnatt.
Godnatt.
Söt.
Vad?
Du har flyttat ditt kontor.
Den gamla var snyggt också.
Var är din säng nu?
- På övervåningen. - Jag förstår.
Du ser framgångsrik ut.
Vad vill du prata om?
Jag hörde att du började investera.
Klarar du det? Jag såg dig aldrig som typen.
Vem har berättat det?
Ni två tillbringade en magisk tid tillsammans.
"Tsu" och "Ka"?
Vilka nollor.
Känner du henne?
Du menar Gumi? Min bästa vän.
"Gumi"?
Hon heter Tsugumi. Vi hade en fotografering idag.
Är du förvånad?
Överraskad? Det är rätt svårt att tro på.
Vad är svårt att tro på?
Har hon berättat om mig?
Inte exakt.
Jag insåg att hon pratade om dig.
Har du berättat för henne om oss?
Nej, det gjorde jag inte. Hur skulle jag kunna det?
Nej.
Är du kär i Gumi?
- Jag vet inte än. - Hur kan du inte veta?
"En magisk tid"?
"Bästa dagen i mitt liv"?
Nej, sluta nu.
Tror du att jag är svartsjuk?
- Är du inte det? - Inte alls.
Jag är inte alls kär i dig, Kazu.
Jag tänker nästan aldrig på dig.
Då har du det lätt.
Du utgav dig för att vara
en traumatiserad kille som blev lurad.
Sa hon det?
Nej. Delvis min tolkning.
Vad ger dig rätt att undersöka den natten?
"Den natten"?
Gå härifrån. Du agerar som en stalker. Du är galen.
Oroa dig inte, jag är medveten om mitt galna beteende.
Du fungerar som vanligt, alltså.
- Du känner mig. - Varför kom du hit?
- Vill du veta det? - Jag måste. Jag är rädd.
För att säga sanningen, jag vet inte.
Va?
Men det finns ingen annan jag kan prata med om det här.
Inte Gumi, förstås.
Och jag visste att du skulle
lyssna på mig, även efter två år.
- Hur har du haft det? - Lyssna på vad?
Jag vet inte.
Men du brukade njuta av att höra vad jag hade att säga.
Hur har du haft det?
Vad vill du veta?
Jag blev så förbannad när jag hörde talas om dig och henne.
Ledsen också.
Men jag är inte kär i dig nu.
- Och du... - Gör det inte.
Kanske är det förlusten av någon som jag trodde var min.
– Jag tillhör inte dig. – Jag pratar om Gumi.
Hör nu här, fröken. Den där tjejen är inte din heller.
Varför kallade du mig "fröken"?
Så har du aldrig talat till mig.
Säg det igen så går jag.
Fröken, gå ut.
Dessutom gillar jag inte hur du refererar till Gumi som "den där tjejen."
- Fröken Konno tillhör inte dig. - Vad vill du?
Jag vet inte än.
Ska du ligga med henne nästa gång?
Det är inte din sak.
Du har ett vanligt, tråkigt förhållande.
Vad säger du?
Du kommer att gråta över den där magiska första dejten...
Förbannar du mig?
- Kanske. - Vad i helvete?
Är du arg på mig?
Det vet jag inte om jag är
men kanske är jag det.
Och, på Tsugumi?
– Det är inte Tsus fel. - Kalla henne inte Tsu.
Nåja...
Om jag är arg är jag förmodligen arg på vårt öde.
Öde?
Vårt öde är ingens fel.
Om det finns någon som är ond i den här historien så är det du.
Varför? För att jag var otrogen mot dig?
Du har inte bara varit otrogen utan...
Men...
Dina motiv var vidriga.
Du ville uppleva sex med en rik man.
Ja, och det var jag helt öppen med.
Du är avskyvärd.
Ja, men det är för att du fortsatte att sondera.
Jag var inte redo att säga vad jag tänkte, men du tvingade mig till det.
– Orden kändes inte rätt. - Och sanningen?
Sexuell frustration.
Och nyfikenhet.
Du kallade mig ond, men hur är det
med dig för att du lämnade mig frustrerad?
- Jag är inte din dildo. – Dildos är bättre. Var ödmjuk.
Vad? Du skrämde mig!
- Var det ens din? - Gå ut.
Jag kan tappa kontrollen och döda dig.
Då kommer du aldrig att se Tsu igen.
- Vart ska du? - Släpp taget! Jag ska iväg.
- Du bor ju här. - Stick!
- Springa iväg igen? - Ja!
Varför gör du mig illa?
Vet inte. Det kan vara kärlek.
När jag var liten sårade jag pojkarna jag gillade.
Sluta. Jag kommer aldrig att låta dig lura mig igen.
Jag kanske älskar dig.
– Men jag tvivlar på det. - Vad?
Är inte det här kul?
- Inte alls. - Det är rytm i våra gräl.
Som i gamla dagar.
Du är bara sur över att
förlora mannen du trodde var din.
Du upprepar bara det jag sa.
Du har alltid försökt få mig att fortsätta älska dig, även
efter vår separation, även om du inte älskar mig.
Ja kanske.
Så gå nu.
Vi kan inte vara tillsammans. Jag kan i alla fall inte vara med dig.
Jag förstår, men varför är det så?
Jag tål dig inte.
Men "du älskade mig så mycket."
Jag hörde det från Gumi.
Och du var förkrossad.
Men, Kazu,
Jag slår vad om att du aldrig har kunnat förstå...
Vad?
Hur sårad jag blev av att såra dig.
Nej, nej... Vänta nu.
Det där är för lätt.
Jag kan inte hjälpa det, jag älskar dig.
Det har jag alltid gjort.
Och Gumi då?
Jag sa att jag inte vet ännu.
Mina känslor för henne är annorlunda.
Om du kramar mig försvinner Tsugumi. Är det okej?
Och jag kan inte garantera att jag kommer att bli din.
Du kan förlora båda.
Jag kan inte lova någonting.
Det är den jag är. Kan du acceptera mig?
Jag håller på att spy.
Har du alltid älskat mig? Hela den här tiden?
Jag undrar det...
- Du sa just det. - Det var en impuls.
Sanningen kommer ibland fram impulsivt.
Jag kom hit på en impuls.
Du säger allt utom sanningen.
Så det tror du?
Åtminstone inget trovärdigt.
Det stämmer.
För att jag inte vet.
- Varför är du här? - Är du säker på dig själv?
För det är du inte. Du tvekar om Gumi.
Jag gillar verkligen Gumi.
Hon är fantastisk.
Jag tycker ni passar bra ihop.
Men hon är krävande.
Hon kan vara istadig.
Det har jag förstått.
Du och Gumi är lika.
Det kan du ha rätt i.
Det är väldigt sant.
Vad är det du älskade hos mig?
Att du är ärlig.
Ja det är jag...
Du var en pålitlig person, Meiko.
Men jag bedrog dig.
Var det att bedra?
Jag försökte att inte se dig som min egendom.
Så att du inte skulle bli skadad.
Kan du inte bara släppa det?
Försökte du någonsin, en enda gång, att verkligen se mig?
Jag försökte förstå dig.
Jag lyssnade på dig så mycket jag kunde.
Svara på min fråga.
Vad menar du med "verkligen se mig"?
Vet du inte det, kommer du att göra samma misstag med Tsugumi
och till slut skada henne.
Blev du skadad?
Japp.
Varför?
Allt jag kan göra är att skada dem jag älskar.
Kärlek ska göra människor lyckliga.
Vi hade lyckliga stunder.
Jag känner mig som en defekt produkt.
Du är inte den enda.
Jag är inte ens en dildo.
För att du är så snäll...
passar du inte för mig.
- Du och Gumi kommer att bli ett bra par. - Jag vet.
Kazu.
Skulle du våga tro på...
något mindre hållfast än magi?
Förlåt. Jag glömde min bärbara dator.
Är hon kvinnan du sa att du tänkte på?
Nej, det är hon inte.
Varför jaga henne då?
Är det dåligt?
Så klart det är.
TRE DAGAR SENARE...
Gumi, hände något bra?
Hurså?
Du ser extra snygg ut.
Vadå?
Killen jag berättade om bad mig ut ikväll.
Han vill vi ska pratas vid.
Jag förstår.
Nämen!
Det är han.
- Jag går. - Stanna kvar!
Jag vill veta vad du tycker.
Här!
Vilken överraskning! Förlåt för att jag stoppade dig.
Åh, det här är min vän, Meiko. Och det här är Mr Kubota.
Förlåt, jag har redan berättat för henne om dig.
- Har du bestämt dig? - Vad?
Vem kommer det att bli, Kazu?
Förlåt, Gumi.
Jag är hans ex-flickvän.
En hemsk slump, eller hur? Det är så lustigt.
Jag gick till honom direkt efter att vi pratat.
Det kändes som om de två åren försvann på ett ögonblick.
Det var som magi.
Då insåg jag...
Jag älskar dig, Kazu.
Med hela mitt hjärta...
du är allt jag vill ha.
Jag kan inte föreställa mig livet utan dig.
Jag insåg att ditt möte med Gumi var magin som var avsedd för oss.
Du måste ha insett det också.
Träffa min vän, Meiko.
Och det här är Mr Kubota.
Förlåt, jag har redan berättat för henne om dig.
Jag kommer att gå.
Va? Stanna kvar!
Kom igen, jag kan social etikett.
Tar du hand om denna?
Bra par!
Åh, sluta.
Jag tar hand om denna.
Å nej, gör inte...
Snälla, låt mig ta den. Sen åker vi nån annanstans.
Okej. Vart?
EPISOD 2: DÖRREN VIDÖPPEN
När ni har skrivit klart kan ni sätta upp dem på fönstret.
Nu, vad får en person att känna sig avlägsen?
Diskutera gärna sinsemellan.
Som när folk använder hedersbetygelser.
Snälla du!
Jag ber dig!
Res dig.
Min framtid beror på dig.
Det kommer att påverka mitt jobb!
Jag bryr mig inte.
Sasaki?
Snälla du! Varför hjälper du mig inte?
Du borde skämmas.
Um, ursäkta mig... Professor Segawa.
Lämna den öppen.
Det ser ut som trakasserier.
Särskilt med dörren stängd. Var snäll och lämna den öppen.
Här finns inget att se.
Nu går vi. Fortsätt diskutera.
Försök resa dig.
FEM MÅNADER SENARE...
Du är sen.
Förlåt, det tog en minut. Jag hade frågor efter lektionen.
Hallå!
Du är så ung.
Redan klädd?
Jag måste hämta mitt barn.
- Du har fortfarande tid. - Du duschade.
Jag kan duscha hela dan.
En sommarseminarieresa?
Hm?
Jag ligger ett år back. Varför skulle jag delta?
Du blev åtminstone inbjuden, till skillnad från mig.
Jag tänkte inte på att du inte kom med i gruppsamtalet. Förlåt.
Oj. Det där tog.
Det är ändå lustigt.
Bryr du dig ens om att det du säger kan såra mig?
Kan det?
Vem bryr sig?
Jag vill faktiskt inte bli avskydd.
- Så det är mitt fel att... - Visst är det det.
Du följer inte med strömmen och du sätter upp en vägg.
En vägg? Jag?
Alla säger att det känns som om du ser ner på dem.
Vilka?
Alla.
Verkligen?
Ja, verkligen.
Jag ska aldrig leva det där campuslivet.
Jag är den ende...
som har klättrat över, så var tacksam.
Tänk att jag tog mod till mig att gå på college...
Det är för att du har mig.
Jag kan hitta sex på annat håll.
Det är just det.
Vad?
Det är därför du inte får bli med i tjejernas gruppchatt.
Tjejerns gruppchatt?
Jag hörde det av Kana. Hon skrattade.
Jag tyckte också det var roligt, förlåt.
Konstigt... Jag tror att jag kommer att gråta.
Varsågod. Gråt.
Är det sant?
Vann professor Segawa? Det är toppen.
Nej det är det inte.
Det är ett prestigefyllt pris.
Jag kunde inte skriva under mer än tjugo år,
men den här romanen skrev jag i ett svep från början till slut.
Jag har faktiskt hans bok med mig nu.
Har du köpt den?
Jag vill att du läser den.
Absolut inte.
Berömd för sin fräscha litterära stil och smarta berättelsestruktur...
Jag kunde ha presenterat den här nyheten.
Så du är hans tidigare elev?
Ja. Jag är väldigt tacksam. Jag vet att jag gav honom problem.
Hur var han?
Väldigt strikt. Jag var inte den bästa studenten.
Du.
Läs den här delen.
Hallå?
Franska är obligatoriskt för att ta examen, så det är ditt eget fel.
Araki skulle ha godkänt mig om jag bara dök upp
men hon skulle tvunget bli gravid.
Oj då.
- Jag är glad att du inte fick jobbet. - Varför?
Bara för att.
Ingen kommer att anställa mig.
Inte ens lokala stationer.
Vad i helvete? Han är ett sånt kryp.
Jag trodde att professor Segawa var helt hopskrumpnad.
Men jag är glad och det tände mig lite.
Verkligen?
Jag fick just en idé.
Vadå?
En honungsfälla.
Locka professorn i en honungsfälla?
Ja. Du måste hjälpa mig, Nao.
Varför?
Han förstörde min framtid, jag vill återgälda tjänsten.
Rättvist, eller?
Nej. Jag gillar honom.
På riktigt?
Mer än sex med mig?
Vad i helvete?
Ingen hjälp, inget sex. Då är det adjö.
Va?
Jag kommer att ignorera dig på campus.
- Det gör du redan. - Jag utestänger dig.
Stackare.
Kom igen.
Du är den enda jag kan be om det.
Det här vill jag fortsätta med.
Inga fällor, alltså.
Våra kroppar passar perfekt ihop.
Så, snälla rara.
- Jag måste gå. - Kom igen.
Hjälp mig att må bättre.
Sluta.
Åh, fröken Murayama.
Du minns mig?
Självklart. Hur kan jag hjälpa dig?
Um... grattis till Akutagawa-priset.
Tack.
Får jag få den signerad?
Javisst.
Jag tyckte verkligen om den.
Tack. Kom in.
Ursäkta. Var snäll och lämna den öppen.
Okej. Jag är ledsen.
Det är okej.
Kan du signera precis här?
Inte på omslaget?
Jag älskar verkligen bilden du målar upp här.
Din signatur här skulle göra mig glad varje gång jag läser det.
Är det okej?
Ja självklart.
Tack så mycket.
Nej, det är jag som ska tacka.
Fint.
Jag är verkligen glad att du vann, professorn.
Jag gick i din franska klass mitt första och andra år.
Ja, det minns jag.
Det var över ett år sedan.
Jag är imponerad.
Tja, du stack ut.
Visst. Jag är mycket äldre än alla andra.
Nej, det var inte därför.
Du ställde många frågor under och efter lektionen.
Ja, sån är jag.
Jag gillade särskilt dina kurser.
Du är väldigt noggrann och din franska är vacker.
Inte alls.
Ah... om du har tid, och du inte har något emot det...
Ja?
Får jag ställa frågor om din bok?
Åh... visst.
Är du upptagen nu?
Nej, inte särskilt.
– Skulle du vilja gå på ett café? - Nej, det går bra här.
Jag ska hälla upp te.
- Det behöver du inte. - Det är okej.
Var så god och sätt dig.
Så vilket år går du nu?
Sista. Tiden flyger verkligen iväg.
Har du ett jobb på gång?
Inte direkt.
– Jag får bli hemmafru igen. - Så du är gift?
Ja. Och jag har en dotter.
Att komma tillbaka till skolan måste ha varit svårt.
Jag ville studera psykologi.
Varsågod. Det är väldigt varmt.
Tack.
Jag kommer tyvärr inte att kunna slutföra mina studier.
Jag förstår.
Nog om mig. Jag vill höra om dig.
- Jag vet inte vad jag kan fråga om... - Vad som helst.
Har du familj? Är du gift?
Nej jag är singel.
Ursäkta, du menade förstås vad som helst om boken.
Om den har jag faktiskt frågor.
Om scenen på den här sidan du signerade...
Den är väldigt fascinerande.
"Jag höll upp den med min handrygg
"så att den inte skulle vara i vägen medan hon rakade mig."
"Hon behandlade mina testiklar som en liten fågel med bruten vinge."
"Hon var inte intresserad av min penis som hon ibland nuddade"
"med baksidan av handen under rakningen."
"Min penis styvnade mer och mer.
"Men hon fortsatte bara dra rakhyveln med konstant hastighet"
"över den strama huden på mina testiklar."
"Efter rakningen,
"tvättade hon försiktigt bort raklöddret med en handduk indränkt i ljummet vatten."
"För att inte tappa några hårstrån"
"gick hon försiktigt mellan mina testiklar och tvättstället."
"Efter den sista avtorkningen,
"när inget längre fanns mellan henne och mina släta testiklar,
"hon log stolt för första gången.
"Sedan gapade hon stort"
"och tog in min högra testikel i munnen."
"Min penis var så styv att den inte längre behövde stödjas,"
"men hon vände på handflatan och lyfte försiktigt upp den."
"Jag kände ingenting annat än hennes mjukhet"
"så att inget skulle distrahera medan hon hade min testikel i munnen."
"Precis som en snickare mäter en bult med ett skjutmått,"
"försökte hon anpassa storleken på sin mun till min testikel."
"Varje gång hon vidgade munnen,
hoppades jag att min testikel skulle expandera nog för att fylla ut den."
Ursäkta mig.
"Förutom att torka av sin saliv fokuserade hon på att mäta..."
"storleken på min högra testikel genom att röra tungan upp och ner."
"Att se henne göra detta,"
"gjorde mig ytterst generad över min styva penis."
"Min förnedring var lika stor som dess hårdhet,"
"och skammen förvandlades till en bultande smärta."
"När hon tog ett extra djupt andetag fick jag utlösning."
"och hon släppte min högra testikel."
"Medan hon höll min slaknande penis i sin vänstra hand,
"sa hon 'Förlåt' utan att se på mig."
"Hon öppnade sakta munnen igen,"
"tog in min vänstra testikel och började mäta."
"Med fortfarande slak penis fick jag utlösning igen."
"Innan hon kunde be om ursäkt,
"gick jag ner på knä och rörde vid golvet med pannan.
"Tårarna rann. Jag fortsatte att darra.
Jag lät mina vätskor flöda en stund."
Professorn...
Ja?
Vad får dig att skriva så här?
Så här...
Det är komplicerat.
Komplicerat?
Först är det berättelsens struktur.
Den tilltalar en viss typ av läsare.
Om detta händer i mitten,
tänkte jag att läsarna skulle vilja fortsätta läsa till slutet.
En domare avvisade bestämt min bok.
Hon sa att den här scenen klassade ner romanen.
Kanske är det sant.
Jag gillade den här scenen.
Jag fick intrycket att du tyckte om att skriva den här delen.
Kanske det.
Men det är vad orden ville snarare än vad jag ville.
Orden?
Det är min andra anledning.
Deras arrangemang bestäms av deras relationer.
Ord ber om andra ord än de jag själv ber om.
Om den resulterande följden av ord motsvarar mina krav,
lämnar jag dem som de är.
Hade du erektion när du skrev detta?
Kanske...
Jag trodde det.
Så var det säkert. Det är vad scenen ska frammana.
Självklart.
Jag är glad att jag fick läsa detta avsnitt.
Varför det?
Jag är svag när det handlar om sex.
Är du?
Ja.
Jag faller ofta för sexuella frestelser.
- Ofta? - Ja.
Jag kan inte avvisa män jag känner mig attraherad av.
Jag har flera förhållanden just nu.
Det jag ville säga är att du
kanske har samma svaghet.
Som att ge efter för sexuella frestelser?
Ja.
Tja, kanske.
För att skriva en roman måste man dra nytta av sina svagheter.
Har du någonsin gett efter?
Mitt liv är ganska tråkigt.
Jag har aldrig mött några frestelser.
Om jag hade gjort det, skulle jag ha fallit direkt.
Hur kan någon som har levt ett tråkigt liv skriva en roman?
Jag maximerar bara vad som kan uttryckas i ord.
Det finns inget utrymme för mina egna erfarenheter.
Orden korresponderar med läsarens upplevelse.
Som till exempel din erfarenhet.
Min erfarenhet?
Ursäkta om jag blir personlig,
men du sa att sex är din svaghet.
Ja.
Är du bekymrad över det?
I så fall borde du prata med en kurator, inte mig.
Jag är rädd att min man ska få reda på det en dag.
Men för egen del är jag inte bekymrad
eftersom jag inte är beroende av det.
Jag känner bara att jag skulle behöva lite större viljestyrka.
För mig verkar du ha väldigt stor viljestyrka...
Jämfört med andra studenter.
Tack.
– Jag är mycket äldre. - Nej.
Det handlar inte om ålder, utan om talang.
Vad skulle det vara för talang?
Din förmåga att förbli odefinierad.
Du kan tänka och handla utan att vara bunden av sunt förnuft.
Det är väldigt svårt, särskilt i det japanska samhället.
Det är inte särskilt svårt.
Min libido är bara starkare än andras, eller så är min självkontroll svagare.
Jag passar inte in i andras normer.
Det är precis det jag säger. Jag tycker att det är storartat.
Är det?
Jag har aldrig tänkt att jag var bättre än andra på något sätt.
Jag tror att det också är ett tecken på din intelligens.
Du är fantastisk, professor.
Hur så?
Ingen har någonsin haft en så hög tanke om mig.
Jaså inte?
Men jag håller inte med. Jag är en dumbom.
Det får du i så fall visa mig, för det tror jag inte på.
Det skulle ta ett tag, för då måste jag börja med min barndom.
Du skulle nog be mig träffa en kurator igen.
Jag ber om ursäkt för min grovhet.
Men att ta råd är ingen dålig sak.
Jag håller med.
Jag borde gå en dag.
Jag tror detta är allt jag behöver för att bevisa min dumhet.
Visste du att jag försökte fresta dig hela tiden?
Nej, det slog mig aldrig.
Vad trodde du då det var som hände?
Jag tyckte bara att du var väldigt konstig.
För att vara ärlig så var jag lite rädd.
Det skulle jag också ha varit.
Jag tror jag var vaksam eftersom jag inte förstod ditt beteende.
Jag försökte förföra dig.
Mitt mål var att locka fram uttalanden och handlingar
som skulle få dig att förföra mig.
Varför då?
Att spela in det och sälja det till media.
Spelar du in nu?
- Ja, jag ska stänga... - Hela tiden?
Medan du läste högt?
Ja, det spelades in.
Otroligt...
- Jag är ledsen. - Hör på mig nu.
Jag hoppas du inte ska missförstå mig.
Kan jag få inspelningen?
Medan jag lyssnade önskade jag att jag hade spelat in det,
eftersom det här kanske aldrig händer igen.
Och det gjorde du.
Jag är upprymd.
Det här är nog besvärande för dig.
Den del du läste kan också vara vilseledande.
Att höra någon med en så vacker röst
läsa mitt skrivande var inspirerande.
Det var helt nytt för mig.
Du kommer att ha många möjligheter i framtiden.
Nej, det är din röst som var otrolig.
- Tack. - Tack själv.
Vill du inte... veta varför jag försökte lura dig?
Är det inte för att du ogillar mig?
Nej. Jag har ingen anledning att ogilla dig.
Man kan bli ogillad bara för att man är den man är.
Men jag kan inte ändra vem jag är.
Vad ska jag göra i så fall...
om jag är ogillad för att bara vara jag.
Jag vet inte.
Om vem jag är, något jag inte kan förändra,
gör folk illamående, vad ska jag göra?
Jag vet inte vad som hänt i ditt liv.
Men om människor runt omkring dig fick dig att tro
att du är värdelös, så kämpa emot.
Låt dig inte tryckas ner av samhället.
Du måste bejaka ditt eget värde, som bara du känner till.
Det är svårt att klara ensam. Men du måste göra det.
För bara de som gör det, kan få oväntad kontakt med,
och uppmuntra någon.
Det kanske aldrig händer,
och om ingen gör det händer det säkert inte.
Vem som helst kan inte göra det.
Du var tillräckligt begåvad för att bli erkänd av samhället.
Det är därför man kan säga det.
Det är sant.
Jag önskar att vi hade kunnat prata så här före priset.
Men om jag inte fått det hade vi inte varit här.
Det har du rätt i.
Jag är ledsen. Jag borde ha läst din bok tidigare.
Det finns många andra böcker du borde läsa.
Jag har inte läst så mycket annat.
Det gör mig avundsjuk.
Hur ska jag skicka inspelningen till dig?
Kan du mejla den?
Ja, det kan jag säkert.
Skicka den till "segawa" med universitetsadressen.
Okej.
När du fått inspelningen,
tänker du ha den till nåt särskilt?
Nåt särskilt?
– Jag menar onanera. - Nej, jag tror inte det.
Då kan jag inte ge dig den.
Om du vill ha inspelningen måste du lova mig...
att du kommer att onanera till min röst minst en gång.
Då kan du få den.
Jag förstår. Jag lovar att onanera minst en gång till din röst.
Okej, då ska jag skicka den.
Tack.
Skulle du ha något emot om jag tänker på dig också?
Gör det om du vill.
Om du vill kan jag skicka dig en inspelning
där jag läser hela boken.
Vill du göra det?
Jag är glad att någon gillar
min röst och att denne någon är du.
Det kommer inte att bli lätt.
Det kommer att bli ett nöje.
Tack så mycket.
Tack.
Jag uppskattar det.
Dörren?
Vänligen lämna den öppen.
Adjö.
Ta hand om dig.
Bästa professor Segawa,
Tack för idag. Här är ljudfilen.
Faktum är att
en tyngd har lyfts från mina axlar.
Alltför pompöst...
Tack för idag. Det var kul.
Här är ljudfilen. Glöm inte löftet.
- Vi är hemma. - Välkomna tillbaka.
- Jag trodde du skulle gå ut. - Va? Åh, mina planer ändrades.
Sagawa Express lämnade en följesedel.
Verkligen?
- Yamato. - Tack! Yamato?
Det är "Sagawa", inte Yamato.
Sagawa... Sagawa...
Det stämmer.
Vi har ingen mat hemma, så låt oss äta ute.
Okej, vad vill du äta?
Till: sagawa@toko-univ.ac.jp
Du kan göra det! Åh, bra jobbat!
Mycket bra.
FEM ÅR SENARE...
Men vad ser jag!
Du har inte förändrats ett dugg.
- Verkligen? - Ja verkligen.
Varför är du här?
Du verkar ha förändrats.
Tja. Hur länge sen var det?
Vad gör du?
– Jag jobbar som korrekturläsare. - Tänka sig.
Mitt företag har just lagt ner vår korrekturavdelning.
Vad gör du nu?
Förlagsbranschen. Jag är redaktör.
Jag är ansvarig för litteraturen. Lustigt, va?
Ge mig ditt visitkort.
Varför?
Vi ska lägga ut korrekturläsningen på entreprenad.
– Jag har inga på mig. – Vad heter ditt företag?
Det är hemligt.
Oj.
Vad?
Är du arg på mig?
Du läser ju inte ens romaner.
Nåväl, det ska jag göra nu.
Men jag tror att det är det som gör mig unik.
Det är förmodligen därför de gav mig jobbet.
Att vara helt akademisk är tråkigt.
– Det säljer inte. – Ursäkta.
Kan du vara snäll och hålla tyst?
Du vet, det var inte bara mitt fel.
att Segawa slutade och att du fick skilsmässa.
Du skäller upp i fel träd.
Jag vet.
Det var dock oslagbart...
när administrationen fick ditt sexiga mejl av misstag.
- Segawa och Sagawa... - Sluta.
Jag kan inte fatta att du blandade ihop de två.
Det är fortfarande roligt.
Jag kan knappt tro det heller.
Men Nao, det känns inte bra att jag fick dig att göra allt det där.
Men jag är verkligen tacksam.
Min egen dumhet får mig att vilja gråta.
Vi hör inte talas om honom längre. Jag undrar vad han sysslar med?
Jag vet inte.
Lever han ens?
– Du kan be honom skriva en bok. - Nej. Han försvann helt.
Du kan väl få tips av andra redaktörer?
Varför skulle jag det?
En dag kan du redigera hans verk,
och jag kan korrekturläsa det.
Aldrig.
– Skulle inte det vara trevligt? - Inte det minsta.
Nästa stopp...
Ska du av här?
Ja.
Jag ska gifta mig, Nao.
Åh.
- Inget "grattis"? - Grattis.
Tack.
Berätta om henne.
Hon är en arbetskamrat, två år äldre, hon vill gifta sig före 30.
Jag blev lurad.
Grattis.
Jag önskar dig allt gott.
Ja du, det här var oväntat.
- Vad är detta? - Mitt kort.
Hade du ett?
Jag ändrade mig.
AVSNITT 3: EN GÅNG TILL
Xeron: Ett datorvirus som sprids genom att skicka slumpmässiga filer
på användarens hårddisk till personer denne tidigare kontaktat.
Sedan 2019 har det läckt alla typer av hemligstämplad information.
Hela världen ska kopplas ner och återgå till papperspost och telegram.
Ingen vet om situationen är tillfällig eller permanent...
"Studentjubileum för årgång 1998"
"Klassåterförening Miyagi Flickgymnasium 1998"
Dags för en skål. Skål!
Skål!
Trevligt att träffas igen.
- Åh! - Du har inte förändrats.
Verkligen?
Inte det minsta. Kommer du ihåg mig?
Javisst. Du är Kiyohara.
– Kiyomiya. – Jag ber om ursäkt.
Det ska du inte göra. Men du är den typen.
- Vilken typ? – Den oskyldiga typen.
- Oj, det var elakt. - Ja.
Gjorde jag nåt fel?
- Kom du hit för att träffa nån särskild? - Nej.
- Varför är du här då? - Borde jag inte vara det?
Jag trodde att du inte gillade folksamlingar.
Jag gillade herr Fujisakis historieklass.
- Vill du ringa honom? - Nä.
Det blir bara jobbigt.
Var du sådan?
Jag bryr mig inte om hur jag var.
Jag menar, du har kjol på dig.
Ja, jag gillar kjolar. Konstigt, inte sant?
Den gör dig mjukare.
Ja, jag blev mjuk och vanlig.
- Nu skojar du. - Va?
Du är ursnygg. Den klär dig utmärkt.
Tack.
Låt oss gå till efterfesten.
- Ska du gå? - Va?
Ja. Tack.
- Hejdå. - Hejdå.
Vi ses.
FLÄSKKOTTLETTSKÅLAR
Hallå...
Ja?
Det här är jättegott!
Tack.
Jag brukade komma hit när jag gick i gymnasiet, minns du?
Nej tyvärr, jag har dåligt minne.
Det är okej.
Det här är så bra.
Jag uppskattar det.
- Kom tillbaka snart. - Det ska jag!
Sendai Station
Vänta på övervåningen.
Ska jag komma ner?
Vänta däruppe!
Okej.
- Vilken överraskning! - Ja.
Otroligt!
Varför är du här?
För återföreningen.
Gymnasieträff?
- Jag visste inte om det. - Verkligen?
Det är säkert för att jag har ändrat efternamn och adress.
Ja, men jag kom hit för att få träffa dig.
Det gläder mig.
Bor du fortfarande i Tokyo?
Ja.
- Är du på väg dit? - Ja.
Har du en stund över nu?
- Åh... - Kan vi gå och dricka te?
Det är en tråkig anledning att hindra detta möte...
men jag måste vara hemma för en leverans mellan 2 och 4.
Jag förstår.
Jag vill inte säga "nej". Kom med mig hem.
Om du har tid, vill säga. Låt oss dricka te.
Jag har tid, men är det verkligen okej?
Självklart. Ingen är hemma på dagarna.
Låter det bra?
Absolut.
Det är 15 minuters promenad, nära Kadan.
Det är en trevlig plats.
Det är bekvämt.
Vem var på återträffen?
Jag kunde inte säga vem som var vem.
Det har gått 20 år och deras efternamn hade ändrats.
Såklart.
Jag orkade inte med dödsnacket.
Jag tror att de inte kände igen mig heller.
Du tror väl att jag inte hade några vänner.
Nej, det gör jag inte.
Då var nog allt bara i mitt eget huvud.
Men jag pratade med Kiyomiya från konstklubben.
Kiyomiya?
Henne kommer jag inte ihåg.
Hon är bildlärare i skolan nu.
Jasså.
Hon sa att hon hade velat att jag skulle sitta modell åt henne.
En nakenmodell?
Aldrig!
Fast jag vet inte.
Du var cool då.
Kiyomiya sa att jag inte hade förändrats ett dugg.
Det kan inte stämma.
Nej, kanske inte. Vi har nog båda förändrats.
Vad gör du?
Jag är systemingenjör. IT-arbetare.
Så det betyder...
– Japp, jag är arbetslös nu. - Vad tråkigt.
Men jag har besparingar, och IT-arbetare får extra a-kassa.
Jag ser det bara som en paus.
Det är bra.
Hallå.
- Varmt, inte sant? - Ja, det är det.
- Yu hade kul hemma hos er. - Roligt att höra.
Hitomi kan också komma till oss när som helst.
Tack, det kommer hon att gilla.
- Ha en bra dag. - Du också.
Det är smått overkligt.
Är det?
Hur gammalt är ditt barn?
Jag har en son som är 16 och en dotter som är 14.
- Verkligen? - Japp.
- Otroligt. - Inte alls.
Då är vi framme.
Oj.
"Kobayashi."
Stig på.
Du kan lägga din ryggsäck var som helst.
Din partner...
Vad jobbar han med?
Han arbetar med forskning och utveckling i ett läkemedelsföretag.
Då fattar jag.
- Fattar vadå? - Inget.
Några konsekvenser?
Av viruset?
Hans forskningsdata läckte ut, men det hände också andra företag.
Allt han behöver för arbetet är ett mikroskop, så vi klarar oss bra.
Jag förstår.
Vad har du gjort idag?
– Jag gick en tekurs. - Verkligen?
Vad?
Lite oväntat, men du är nog som klippt och skuren för teceremonier.
Tack.
Men jag gör vanligt te just nu.
Det passar mig bra.
Vill du ha söt böngelé? Den är frusen.
- Det är den bästa. - Den har väl inget emot?
Min familj gillar den inte lika mycket som jag.
Vad tråkigt.
Kan jag hjälpa dig?
Det behövs inte. Spänn bara av.
- Rör den inte! - Förlåt.
Jag är ledsen.
Är ditt barn ett fan?
Ja, det är min son.
Jag förstår.
Jag blir generad.
Men anime är spännande nuförtiden.
Dagens paket är en video med en anime.
Eftersom inga strömningstjänster fungerar längre.
Jag missade paketet för två dagar sedan.
Min son blir arg, du vet.
Tittar du också på dem?
Nej, gör du?
Jag tittar mest för att fördriva tiden nu.
Jag förstår inget längre. Jag hänger inte med i snacket.
- Det kan du om du tittar på det. - Kanske.
Men jag är inte intresserad.
Folk får gärna gilla det, men jag är inte intresserad.
Det är min svärmors.
Jasså.
Spelar du fortfarande piano?
Va?
Inte alls.
Jag förstår.
Jag spelar bara när min dotter spelar violin.
Du verkar vara rädd för tystnad.
Gör jag det?
Du undviker hela tiden det som är viktigt. Trots att det har gått 20 år.
Vad är viktigt?
Är du lycklig just nu?
Åh...
Det låter dumt att fråga efter att ha sett det här huset.
Men det är min enda fråga.
Jag har inte tänkt på det.
Du ska inte behöva tänka.
Jag vet inte.
Jag gör mitt bästa för att klara mig varje dag.
Det har varit hårda tider, men jag var inte olycklig.
Objektivt sett måste jag vara väldigt lycklig.
Jag känner att jag skulle få kritik om jag sa att jag inte är nöjd.
Jag vill veta vad du tycker.
Jag vet inte...
Är du lycklig?
Nej, det är jag inte.
Varför? På grund av ditt jobb?
Nej.
För att jag har ångrat att jag inte kämpade för mina känslor.
Jag borde inte ha gett upp, även om resultatet blivit detsamma.
Men jag var okunnig då.
Jag var rädd för att bli ännu mer sårad.
Det är därför jag kom hit för att träffa dig.
Vänta nu.
Låt mig förtydliga eftersom detta samtal verkar viktigt för dig.
Vad?
För att vara ärlig kommer jag inte ihåg ditt namn.
Menar du allvar?
Jag hoppades komma ihåg det, eller att du skulle säga det medan vi pratade.
Hur kunde du glömma det?
Det fick mig att undra.
Vad?
Vet du vad jag heter?
Självklart gör jag det.
Vem är jag då?
Mika Yuki.
Åh...
Aya Kobayashi.
Jag heter Aya Kobayashi.
Mitt flicknamn är Nomura. Jag är inte Mika Yuki på något sätt.
- Är du inte Mika? - Nej.
Jag är Aya Kobayashi, och inte din klasskamrat.
Du tar fel på person.
Men... du kom ihåg mig.
Väl...
Vi träffades på rulltrappan, eller hur?
Ja.
När vi gick förbi varandra tittade du förvånat på mig.
Så jag tänkte att du måste vara någon jag känner.
När jag gick upp igen kom du ner och jag fick panik.
Jag försökte hårt att minnas. Sedan slog det mig.
"Hon är min klasskamrat som åkte till Tokyo för att gå på universitetet."
Betyder det inte att du känner mig?
Vilken är din gamla skola?
Miyagi Flickgymnasium.
Jag gick på Sendai-gymnasiet.
Du ser? Jag är ledsen, det var mitt misstag.
Jag menar, vårt misstag.
Jag kan inte tro det...
Du måste verkligen ha velat att det skulle vara hon.
Ja, det stämmer.
Jag har saknat henne så mycket.
Det måste vara därför du misstog mig för Mika.
Det tror jag inte.
Men du har inte sett henne på 20 år.
Höll ni kontakt?
Nej.
För jag hörde att hon gifte sig efter universitetet.
Hade du och Mika en intim relation?
Jag är ledsen.
Oj, ursäkta mig.
Jag kommer med ditt paket.
Tack.
Var vänlig skriv på här.
Visst.
KOBAYASHI
- Här har du. - Tack.
Du kan väl stanna ett tag till?
Den söta böngelén och tevattnet är klara.
Det är som en söt bönglass!
Inte sant?
En högklassig version.
Är du säker på att du inte är Mika?
Jag är inte Mika. Jag beklagar.
Usch.
Var Mika din första kärlek?
Det är jag inte säker på.
Men hon var min första partner.
Vi var tillsammans i slutet av gymnasiet
och hade en relation på avstånd när jag hade flyttat till Tokyo.
Sedan fick hon en pojkvän.
Åh...
Hon var inte som jag, så jag borde ha insett att det skulle komma.
Men jag var omedveten på något sätt.
Du menar att bara du var en äkta lesbisk?
Äkta?
Ja.
Vi planerade att bo ihop i Tokyo efter universitetet.
Men vi skildes åt när hon var otrogen... Jag menar, förändrats.
Jag förstår.
Har du aldrig sett henne igen?
Nej. Efteråt sa nån till mig att hon gifte sig med killen.
Älskade du henne?
Min make...
Han kontaktade sitt gymnasieex.
Verkligen?
Jag fick reda på det eftersom viruset skickade hans mejl till mig.
Du vet, man kan se hela deras mejlhistorik.
Ja.
Han skrev i mejlet,
"Jag vill verkligen träffa dig, men vi ska inte göra det."
"Jag vet att vi älskar våra familjer."
Han är trogen.
Det är han.
Hur kände du det?
Det är svårt att prata om.
Men det han skrev var fint.
Jag blev förvånad över hans ord.
Vilka ord?
"De saker du sa till mig håller mig igång även nu."
"Din existens är mitt ankare, än i dag.
Att träffa dig var en av de bästa sakerna som har hänt i mitt liv."
Oj.
Jag läste det om och om igen.
Men finns det inte bara en "bästa sak"?
Ja, det är ett konstigt uttryck.
Sa du till honom att du läst det?
Nej.
Har din partner... jag menar din herr make upptäckt det?
"Herr make"?
Jag vet inte. Han var nog lite för upptagen då.
Nästan allt läckte ut.
Jag tror inte han kunde veta precis vad som läckt ut.
Ska du inte berätta det för honom?
Det skulle bara göra saker mer besvärliga.
Han kontaktade henne trots allt.
Och ville träffa henne.
Ska du inte förlåta honom?
Bara för tanken?
Jag tror inte man kan sluta vilja träffa någon.
Du behöver inte vara så förstående.
Förlåt. Jag känner dig ju inte ens.
Det är okej.
Ser jag förstående ut?
Är det nåt fel?
Jag ser Mika i dig hela tiden.
Liknar jag henne så mycket?
Kanske är det vibbarna du ger ifrån dig.
Du ser precis ut som jag föreställt mig att hon skulle se ut nu.
Var Mika förstående?
Inte alls.
Hon ser ut att vara det, men går inte att resonera med.
Kanske är hon verkligen som jag.
Jag kan spela Mika om du vill.
Spela henne?
Annars är det ju bortkastat.
Vad?
Det dramatiska mötet.
Vad menar du?
Mitt utseende och min personlighet verkar ju passa.
– Det handlar inte om det. – Jag kanske inte är tillräckligt bra.
Men jag vet att det är något som betyder mycket för dig.
Jag vet att det är sent, men får jag fråga vad du heter?
Natsuko Higuchi.
Natsuko betyder "sommarbarn".
Natsuko.
Fint namn.
Natsuko...
Du sa att du inte var lycklig.
Är det mitt fel?
Sluta...
Du har inte dejtat någon efter mig?
Det var några.
Men det klickade aldrig.
Klickade det med mig?
Är du arg?
Ja.
Jag är arg.
Jag är ledsen.
Var inte det.
Det är inte du.
Jag är arg över att jag inte sa det jag borde ha sagt.
Som vad?
Vad jag inte kunde säga.
Senast du ringde mig var jag på Shibuya Center-gai.
Det var rätt högljutt med musiken och alla tjejer.
Men din röst hörde jag ändå tydligt.
Du lät bestämd.
Jag kände att du hade lidit tillräckligt innan du ringde.
Så jag kunde inte säga något.
Hade jag gjort det skulle du bara få lida ännu mer.
Det var därför jag la på och aldrig ringde igen.
Men jag ville säga att
du är min enda kärlek.
Du kanske kan älska någon annan,
men jag kan inte älska någon annan.
Att vara tillsammans med mig kan komplicera ditt liv.
Men jag ville att du skulle välja mig.
Men det kunde jag inte säga.
Jag förstår.
Men jag kom inte hit för att jag ville ha något av dig.
Jag ville bara berätta att jag inte kunde säga de orden.
Även om det hade fått dig att lida, borde jag ha sagt det.
Jag vet nu att smärtan var viktig i våra liv.
Jag antog att du skulle ha ett hål i ditt liv nu, precis som jag.
Så jag kom.
Ett hål?
Du måste ha ett hål som ingenting kan fylla.
Det finns inget sätt för mig att fylla det.
Men jag har samma hål som du.
Vi kanske fortfarande är förbundna genom det hålet.
Jag kom för att berätta det.
Jag är hemma.
Har det kommit?
Säg hej.
Hej.
Trevligt att träffas.
Han är snygg.
Jag trodde att han skulle vara en nörd.
Han kan inte ens säga hej.
Jag borde gå.
Det är okej. Han kommer inte ner.
Din dotter kommer tillbaka. Jag drar iväg.
Okej. Kan jag gå med dig till stationen?
Ja tack.
Kei, jag ska följa med min vän till stationen.
Så din son heter Kei.
Ja.
Och flickan är Yu.
Ja.
Hur visste du det?
Du nämnde det.
Åh, ja.
Yu betyder "att spela".
Fina, enkla namn.
Vi ville ha könsneutrala namn så att det inte skulle binda dem senare.
Du är progressiv.
Hur är herr maken?
Han är en stabil, arbetsam person.
De kanske är de bästa.
- Tror du det? - Jag känner honom ju inte.
Men jag kände tillit och lite distans i ditt tonfall.
Du har rätt.
- Men du sa inget om "kärlek". - Förlåt.
Det är okej.
Jag har aldrig berättat för någon förut.
Jag är hedrad.
Jag är förbluffad.
Vad är det?
Vem misstog du mig för?
Hon var min gymnasieklasskamrat. En pojkaktig tjej.
Stod ni nära varandra?
Egentligen inte. Vi var inte så nära.
Hon brukade spela piano ensam på lunchrasten.
Jag spelade också piano som en hobby.
Så vi började träffas i musikrummet vid lunch.
Vi turades om att spela piano under lunchrasten
och åt och lyssnade på varandras pianospel.
Vi pratade inte i klassrummet. Bara i musikrummet.
– Vilket härligt minne. - Ja.
Det var något speciellt.
Vi tappade kontakten efter att hon åkte till Tokyo.
SENDAI STATION
Hallå.
Låt oss spela låtsas igen.
Var ska vi börja?
Jag kommer att vara din pojkaktiga pianist den här gången.
Men mitt minne är dimmigt.
– Det är bara rättvist. -
Låt mig nu göra det!
Okej. Du går därifrån.
Vi träffas när jag kommer upp för rulltrappan, okej?
Det är som en sketch.
Aja?
Är det du?
Känner du igen mig?
Ja, från gymnasiet.
Men jag kommer inte ihåg ditt namn.
Det spelar ingen roll.
Kommer du ihåg att spela piano tillsammans?
Självklart.
Varför är du tillbaka från Tokyo?
För återföreningen. Jag är på väg tillbaka.
Varför blev du inbjuden, men inte jag?
Vem vet?
Men jag är glad att se dig. Jag har undrat hur du mådde.
Menar du det?
Ja, det gör jag.
Vad glad jag blir. Jag trodde ingen från gymnasiet skulle minnas mig.
Oh jo. Jag var i hemlighet stolt över att få prata med dig.
- Var du? - Ja.
Du verkade lite asocial, men många ville prata med dig.
- Är du säker på det? - Ja.
Du blev beundrad.
Sluta. Du kommer få mig att gråta.
Hur mår du?
Bra. Kämpigt ibland, men jag försöker leva fullt ut varje dag.
Jag är så glad att du inte har förändrats.
Och du då? Är du bra?
Jag kan inte svara lika direkt som du.
Mår du inte bra?
- Min kropp mår bra. - Då...
Det är inget stort problem.
Men ibland undrar jag varför jag är här.
Jag kunde ha blivit vad som helst, men tiden flög iväg innan jag förstod det.
Jag är ganska nöjd.
Detta är vad jag valde.
Och jag vet att det är fel att vilja ha mer.
Men...
Jag brinner inte för någonting längre.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Tiden...
dödar mig långsamt.
Förlåt att jag säger detta så plötsligt.
Det är okej.
Kan jag berätta hur jag såg dig då?
Ja.
Du sa att alla beundrade mig, men det är fel.
Jag kände mig alltid annorlunda, som om alla såg mig på långt håll.
Jag har alltid känt mig som en utstött.
Du var den enda som klev in.
Det var bara ett steg, men det betydde mycket för mig.
Du var det enda ljuset för mig. Jag kunde hitta dig var du än var.
Din existens gav mig kraft.
Det är sant.
Du har förmågan att ge människor makt.
Kom ihåg det.
Tack.
Men jag sa inte att alla beundrade dig.
Va?
Jag beundrade dig.
Tack.
Jag är glad att jag träffade dig.
Jag är glad att jag träffade dig också.
Hejdå.
Vi ses!
Vi ses.
- Vänta. - Är det nåt fel?
– Det är ingen stor sak. - Vad är det?
Men jag kan bara berätta det för dig.
Du kan berätta vad som helst.
- Jag kom ihåg. - Vad?
Hennes namn.
Det är Nozomi.
Nozomi?
- Nozomi! - Nozomi!
Och hennes efternamn?
Jag minns inte.