Vreau să fiu clară. Nu caut iubirea.
E doar o cască.
Arăți bine.
Mulțumesc. Și tu.
Niciun contact? Cu nimeni?
Nici măcar cu mama?
Ce crezi că se întâmplă dacă dăm greș?
În mariaj?
Cu misiunea.
Ce?
Ce zi de rahat!
Vrei să mă săruți?
MISIUNE NEFINALIZATĂ. UN EȘEC. MAI AVEȚI DOUĂ.
„Hei hei!
„Bun venit în Dolomiții Italiei.
„Vă cazați la hotelul Fanes. Camera 602.
„Observați și raportați ce fac vecinii, Gavol și Parker Martin.
„Puneți microfoane la ambele lor telefoane.
„Înregistrați un apel important mâine la ora 17:00.
„Nu eșuați. Mersi.”
Șampania are un bilet.
Scrie: „Savurați-o, asigurați-vă că terminați misiunea de data asta.”
- Hei Hei e așa de pasiv-agresivă acum. - Știu.
Nu știam că e femeie.
- Ce ai? - Glumeam.
- Mi s-a părut amuzant... - Zău?
- ... și mă pedepsesc corespunzător. - Ar trebui.
Nu voiam să mănânc brânză.
Asta e specialitatea lor. Dacă nu voiai brânză,
- ... trebuia să fi zis mai devreme. - De ce?
Fiecare a comandat ce-a vrut.
Tu... voiai asta?
- Ești încă excitat. - Da.
O fi genetic, cred.
- Putem vorbi despre ceva? - Ce e?
Cred că e puțin exagerat să dormim în camere separate.
Sforăi tot mai rău.
Trebuie să pot dormi.
Știi, noi n-am dormit niciodată în același pat.
- Nu e adevărat. Sau e? - Da.
Un pat. O baie.
Sigur vei fi bine?
Tu ești cel care coboară de fiecare dată după ce facem sex.
Asta pentru că știu cum sunt copiii singuri la părinți.
- Cum sunt? - Voi aveți nevoie...
- De ce avem nevoie? - Sunteți ca niște răpitori și vă trebuie
- ... o distanță de 15 metri. - E aiurea.
- Nu faci duș? - Nu.
Mă uit la televizor.
E clar că se culcă.
Ar trebui să ieșim. Poate bem ceva la parter?
Biletul de la Hei Hei m-a făcut să fiu neliniștită.
- Eu... nu vreau să dăm greș. - Nu vom da greș, bine?
Vom fi vigilenți. Îți promit.
Doar că ar fi drăguț să ieșim
să ne bucurăm de atmosferă.
Dar aici e drăguț și confortabil.
Da, dar putem lua cu noi monitorul de supraveghere. Ar fi drăguț.
Îi putem urmări de oriunde, observăm și raportăm.
Da, doar că... vreau să stau în cameră cu tine.
Noapte bună, iubire.
- Putem să vorbim? - Acum?
Vreau să am...
un moment de goliciune.
- „Moment de goliciune”? Ce înseamnă? - E limbaj de terapeut.
Cred că ar trebui să încercăm, amândoi
- ... să dormim împreună în același pat. - Chiar și posibilitatea
că ai putea sforăi nu mă lasă să dorm, bine?
- Nu mai e așa de rău. - Și de unde știi asta?
Tu dormi!
De ce e așa rea cu el? Vrea să doarmă lângă soția lui.
Nu știu. Ea pare extenuată.
Da, dar e chiar așa de rău să-ți dorești afecțiunea soției tale?
Nu e cel mai rău lucru din lume.
E vorba de Gavol Martin.
Averea ei e cât PIB-ul Australiei.
- Are nevoie de somn. Este... - Da. Ai dreptate.
Gavol, ce rost a avut să organizez călătoria asta...
De ce crezi că trebuie să le urmărim telefoanele?
De ce nu doar pe al ei?
Nu știu. L-am căutat pe tipul ăsta.
E surfer. Adică, a fost, dar asta e tot.
Ce zici de mâine? Sunt doar a ta.
Bine, mâine nu lucrez deloc toată ziua.
Dar ca să fac asta, trebuie... Trebuie să pot dormi. Bine?
Bine.
- Poți să-mi promiți ceva? - Da, ce?
Că nu vom fi niciodată așa?
Chiar dacă nu ne mai înțelegem.
Așa?
- De acord. - Bine.
Ce a fost asta?
Verifică afară.
- Liber. - Liber.
- Mi s-a părut că aud ceva. - Totul e în regulă.
Noapte bună.
Dragă, vino aici. Repede.
Sujata zicea că ar trebui să fie liber azi pe pârtii.
Ți-ai luat injecțiile de epinefrină?
- John? - Da.
Nu le găsesc.
Sigur au ei una la restaurant.
Am plecat la sală dis de dimineață. Ne vedem jos la micul dejun?
Probabil nu au una pentru copii.
Se duc pe pârtie.
Dar se pare că sunt supărați.
Le putem urmări telefoanele dacă se despart.
Dacă se despart,
noi cum ne găsim?
Prin partajarea locației.
Chiar vrei să faci asta?
Păi... Da, adică...
- Ce? - E un pas important.
E ca și cum ne-am ști parola de la mobil.
E pentru serviciu, ar fi...
- Dar nu trebuie s-o facem, eu... - Nu.
S-o facem.
Bine.
- Ești sigur? - Absolut.
- Bine. - Grozav.
- Gata. - Gata.
- Cine era? - Era...
un mesaj nesolicitat. Tot primesc.
Asta e o misiune ciudată.
Zici că suntem detectivi particulari pentru un mariaj eșuat.
- Îmi dai niște bacon? - Da.
Da, știu.
Cred că copilul înrăutățește situația, e afundat în jocul ăla,
de parcă vrea să iasă din familia asta. Știi ce zic?
Vrea să iasă...
așa.
Bine. Nu știu cum altfel să fac,
- ... să vorbesc și... - Da,
vorbește când nu ai mâncare în gură sau mestecă.
- Nimeni nu face așa. - Eu da.
Vrei să știi cum mănânci? Uite așa mănânci.
- Bine. - Parcă e un solo la tobe.
- Parcă ar fi STOMP. - Da.
În urechile mele, de fiecare dată.
- Serios? - Da.
Ești rea.
Dnă, e a d-voastră?
- Dumnezeule! Mulțumesc. - Nicio problemă. Chiar deloc.
Tom, îți imaginezi dacă-mi pierdeam eșarfa?
Ai fi fost devastată.
Știu. Adori eșarfa aia.
- Da. - E frumoasă. Aproape că o luasem eu.
Trebuie să aveți grijă.
De unde o aveți?
I-am luat-o eu la a doua întâlnire.
Când a fost?
- Acum 49 de ani! - Aproape 50.
O jumătate de secol. Incredibil! De unde sunteți?
Din Konstanz. E în sudul Germaniei,
chiar la granița cu Elveția.
- Uau! - Ce tare!
Vorbeam că vrem să petrecem mai mult timp în zona aia.
- E frumos acolo? - Da, ți-ar plăcea.
- E chiar lângă un lac. - Nu-mi place să fac asta,
- ... dar trebuie să plecăm. - E un lac mare.
E cel mai mare din Germania.
Serios? La fel de mare precum Como?
Bine, da, mă bucur că v-am cunoscut.
- Poate ne mai vedem pe aici. - Da. Pa.
Să ne gustați vinul.
- Mi-ar plăcea să gust vinul. - Haide, vino.
- Încântat de cunoștință. Pa. - Mulțumesc foarte mult.
John.
- Ce e? - Urăsc prietenii de vacanță.
Ideea plecării în vacanță e să-ți lași în urmă prietenii.
Nu mai inviți alții noi în viața ta.
Durează o veșnicie.
Se poate coborî altfel decât pe schiuri pentru că...
nu pot face asta.
Nu știi să schiezi?
Nu.
Ai cumpărat tot echipamentul de schi.
Da, pentru că arată mișto.
- Te rog, zi-mi că glumești. - Nu glumesc niciodată despre modă.
Cine e?
John.
Bună, ești bine?
M-ai sunat de trei ori. Credeam că e vreo problemă.
Da, nu pot chiar acum...
Ai încercat să-l oprești și apoi să-l pornești?
Du-te la setări,
îți va cere o parolă.
Gol, watt, 0, 4, 0, 1, semnul exclamării.
Nu.
0, 4,
0, 1, semnul exclamării.
Atunci nu știu. Sun la companie când mă întorc.
Da, e aici.
Trebuie să închid.
Bine. Pa. Te iubesc.
Cât de des o contactezi?
- De câteva ori pe zi. - De câteva ori pe zi?
Vorbești serios?
Nu zâmbi, asta...
- Bine... - E foarte periculos.
Ce știe despre noi?
- Ce știe? - Nu știe nimic compromițător.
- Nu știe. - Știe cum te numești acum?
Nu. Dar ea crede...
Că merg des în călătorii cu serviciul. Știe că sunt însurat. Atât.
- Atât. - Nu ținem legătura dintr-un motiv.
- Asta e... - Știu.
- Nu e... - Nu e periculos doar pentru noi,
ci și pentru mama ta. Ești egoist!
Nu-mi pot abandona mama. Bine?
Doar pe mine mă are.
Tata a murit, eu sunt singurul bărbat din viața ei,
am grijă de ea. Trebuie să vorbesc cu mama.
Nu am avut de ales.
- Zic doar că e... - Știu.
Nu ne-aș compromite în acest fel.
Îmi pare rău că nu ți-am zis,
dar nu am știut cum să vorbesc cu tine despre asta. Îmi pare rău.
Dar sunt sigur că vorbești cu tatăl tău, măcar așa puțin.
- Nu. - Nu, ce?
Nu vorbesc cu tata.
- Deloc? - Nu.
Când ai luat jobul ăsta, ai dispărut efectiv?
Da.
- Nu mă judeca acum pentru asta. - Nu încerc să te judec. Eu...
Nu știi nimic despre tatăl meu.
Dacă m-a molestat?
Da.
Îmi pare foarte rău.
Îmi pare rău. Nu știam.
E în regulă, nu m-a molestat. Zic doar
că e...
- Stai, ce? - Ideea e că nu știi nimic,
- ... așa că nu... - Stai... nu te-a molestat?
Doar ai...
- Desigur că nu. - De asta
- ... nu ai vorbi cu el? - Nu asta...
- Și nu e adevărat? - Nu schimba subiectul.
Ei sunt ăia.
Haide, îi pierdem.
John, haide!
Haide, să mergem!
Ce-ar fi să inventăm un sport, să luăm un munte frumos
- ... și ne dăm pe el? - Ești OK?
Nu. Nu mai fac asta.
Da, o idee grozavă, Jorgensen. Poate bogații ăia nenorociți îl practică
- ... în viitor. - Zic și eu.
De ce ai venit la un resort de schi dacă nu vrei să schiezi?
Nu mă simt bine, schiază fără mine.
Graham, vrei ceva?
Avem puțin timp să le plantăm microfoanele.
De ce-l forțezi să ia ceva?
Nu încerc să-l forțez să facă nimic. Doar că...
Haide, nu vrea nimic. Să mergem.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Pe cine sună?
Cu cine vorbesc miliardarii?
Poate o sună pe maică-sa.
Drăguț, Jane.
Ia uite cine-i aici.
- Salutare. - Bună.
- Vă place la târgul de Crăciun? - Da. Noi...
- Trebuie să mergem, așa că... - Da, trebuie să plecăm...
Ascultați, înainte să plecați,
eu și Rita am găsit un loc drăguț de tapas.
- Da, să mergem acolo. - Ne-ar face plăcere, haideți.
Îi ziceam lui Tom: ”Uite ce cuplu șic!”
Care e camera voastră de hotel?
Noi stăm într-o cameră superbă cu ferestre mari
- ... cu vedere către munți... - Taci.
- ... iar când soarele... - Încetează.
Taci din gură, târâtură! Am o armă și te împușc.
Nu mai zice nimic.
Tocmai ne-am pierdut țintele.
Și prietenii de vacanță. „Am o armă?”
Un hamburger, o porție medie de cartofi prăjiți.
Amice, a venit hamburgerul.
Pentru doi oameni care se urăsc, sunt destul de nedespărțiți.
Azi-noapte ai zis că nu vei lucra toată ziua.
Ba nu am zis asta.
Am zis că nu lucrez toată ziua, dar voi lucra o parte din zi.
Nu a zis asta.
Nu, în mod evident a înțeles greșit.
Mă înțelegi greșit în mod intenționat, ca să te superi pe mine.
Vezi?
Nu. Ai zis:
„Nu voi lucra toată ziua.”
Nu, am zis că nu voi lucra întreaga zi.
Bine, îmi doresc să... Ești...
Mi-ar fi plăcut să te fi înregistrat, ca să-ți demonstrez că greșești.
Noi avem înregistrarea. Să i-o dăm?
- Tu ce ai? - Nimic.
Acum o clipă ne simțeam bine.
Ce se întâmplă?
De ce te-ai dus la sală ca s-o suni pe mama ta?
De ce a trebuit să-mi ascunzi asta?
Ești ciudat.
Ești distant
și te îndepărtezi de mine, e OK,
crezi că relația devine prea intensă pentru tine.
E o nebunie ce zici, tu care ai vrut
camere separate mai toată relația noastră.
- Așa că nu... - Bine, deci asta vrei?
- Asta vreau? - Nu, mi-ai demonstrat teoria.
Îți place Jane cea rece, distantă.
- Nu am zis asta. - Pot fi așa, nu-mi pasă.
- Nu am... - Și eu pot avea secrete.
Ce faci?
Bine.
Deci, vrei să fii dna Distantă, atunci să fim așa.
Nu mai vorbim tot restul timpului.
Și eu pot fi distant.
Ești îmbufnat? Da, ești îmbufnat.
Mai vrei să fii în căsnicia asta?
De ce m-ai întreba asta chiar acum?
Pentru că nu știu dacă eu mai vreau.
E clar.
E clar că trebuie să vorbim serios mai târziu.
Da.
Mă duc la ședință.
Bine, în sfârșit se separă.
Eu o urmăresc pe ea. Succes la a fi distantă.
- Grozav, pa. - Pa.
- Pa.
Pe aici.
Îmi cer scuze, dle. Doar membrii clubului Alpine Peak.
Domnule!
PARTAJARE LOCAȚIE SMITH
O votcă cu gheață.
Nu mă judeca.
Știu că e un loc de relaxare.
Oricum nu merge.
Din cauza umezelii.
- Bună. - Bună.
- Cred că suntem vecini. - Proaspăt căsătoriții.
- Păreți... fericiți. - Da.
- E fiul tău? - Da.
Se bucură de natură, văd.
Probabil nu e bine că petrece așa mult timp cu ăla.
Pare destul de mulțumit.
Cred că ar trebui să fie mulțumiți, copiii.
Da, a fi mulțumit nu înseamnă a fi fericit.
Din partea casei, dnă.
Și e și preferatul meu.
- Cred că ești medium. - Ce să vă aduc, dle?
Îmi aduci... un castron cu orez nefiert?
Și ce bea ea.
Bine, da.
De unde ești?
Din Uganda.
Nu cred.
Am trăit în Uganda un an și jumătate.
Te-am auzit când i-ai zis operatorului
că te va mânca un om alb, doar ca să urci în gondolă.
Nu-mi place să mi se spună unde să merg și unde nu.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Îți e foame?
E pentru telefonul tău.
Mulțumesc.
Da, ar trebui să ajute cu umezeala.
- Noroc. - Noroc.
V-am văzut pe pârtie.
- Mai ieșiți? - Probabil că nu.
- Soția mea nu se simte bine. - Ce păcat!
O să-i treacă.
Dar tu?
Ce e cu mine?
Tu cum ești?
Da... Mi-a fost mai bine.
De ce flirtezi cu mine?
Dacă întrebi asta, nu fac o treabă prea bună, nu?
- Știi ceva? - Ce?
Chiar ar fi un moment bun pentru o aventură.
Un loc frumos,
un bărbat interesant, intimitate.
De asemenea, cred că sunt pe cale să divorțez.
Nu vă puteți rezolva problemele?
Încerci să te culci cu mine sau să-mi repari căsnicia?
M-am însurat cu Gavol după doar trei luni.
Doamne, era cea mai plină de viață persoană întâlnită vreodată.
Eram un surfer profesionist,
și dovedeam cu dibăcie valurile mari,
iar ea avea nisip în păr, și zâmbea către mine.
Și apoi, eram amândoi așa de înfierbântați,
că făceam sex tot timpul.
Eu cred că
infidelitatea e cea mai gravă minciună într-o căsnicie, deci...
nu cred că aș putea minți așa.
Mint în legătură cu mărunțișuri.
- Ce mărunțișuri? - Păi...
îi zic soțului că am o ședință când nu am.
Cred că... îl rănește mai puțin dacă e vorba de muncă.
Uneori, simt nevoia să stau departe de el.
Pot să înțeleg.
Iar acum,
încerc să simt din nou la fel.
Dar nu sunt sigur că se mai poate.
Nasol.
- Scuze. - Nu, eu...
Eu încerc să mi te imaginez făcând surf.
A fost demult. Nu mai sunt cel de-atunci.
Dar voi supraviețui.
De el îmi fac griji. De cum se va descurca în viață.
Mi se pare...
Mi se pare că se simte singur.
E așa de absorbit de jocul ăla, probabil se simte singur.
Dă-mi telefonul.
- Ce? - Dă-mi telefonul tău.
Te ajut să te conectezi cu... Cum îl cheamă?
- Graham. - Cu Graham.
Graham, ce joc joci?
- Skate City. - Skate City.
Skate City. Bine.
Bine, se descarcă.
El adoră jocul ăsta. Acum și ție îți place.
Da.
Bine, accept asta.
El voia să venim aici să petrecem timp împreună, dar...
Văd cum mă privește acum, și...
iar eu...
- Scuze, nu știu de ce zic asta. - E OK. Permite-mi
să-ți verific telefonul, să mă asigur că...
- Cred că merge acum. E... - Uimitor. Asta...
Ai făcut o minune.
Ești bine?
- Ești bine? - Da, scuze.
Am amețit puțin.
- Cred că e din cauza altitudinii. - Da. Absolut.
- Vrei niște apă, sau... - Nu. Merg doar la...
- Merg la toa... - Sigur?
Da. Scuză-mă.
Hei. Cum se joacă ăsta?
Salut. Aici John, lăsați un mesaj.
I-am plantat microfonul, e 16:58. Unde ești?
CONECTEAZĂ
INIȚIALIZEAZĂ SEMNAL
PRIMIRE SEMNAL AUDIO
STABILIRE CANAL CRIPTAT
Da, nu.
Mă scuzați. Îmi puteți spune unde e toaleta doamnelor?
Eu merg într-acolo. Vă pot arăta.
Bine. Mulțumesc.
- Vă simțiți bine, dnă? - Voi fi bine, mersi.
Sunt bine. Mulțumesc.
De ce mă duci afară?
Ce faci?
- Păreți că aveți nevoie de aer. - Unde mergem?
- Nu! Ia-ți mâinile de pe mine. - Taci!
- Știi cine sunt? - Taci!
Ajutor!
Salut. Aici John, lăsați un mesaj.
Ce nemernic e!
Hei! Ajutor! Dă-mi drumul!
Cine sunteți?
Spune-mi cine sunteți, ce vreți?
Vreți bani? Ce vreți?
Vreau...
Dă-mi drumul!
Dumnezeule!
Deschide ușa.
Intră. Haide!
Bună.
Ai plantat microfonul în telefonul ei? Unde ești?
O răpesc pe Gavol.
Ce?
Cineva o răpește pe Gavol.
La naiba!
- Unde ești. Nu-ți văd locația. - Am oprit-o.
Ce imatur ești!
- Ce naiba... - Putem vorbi mai târziu.
Bine. Eu m-am... Mă rog, noi...
Aud un telefon sunând.
E al lui Parker.
Ăsta e. Apelul ăsta îl înregistrez.
- Ce este, Gavol? - Parker Martin?
- Da, cine e? - Soția ta, Gavol, e la noi.
Dacă închizi
sau ceri ajutor, o omorâm.
Ajutor!
Ce zici... Cine e?
Încetează! Nu mă atinge!
Ai auzit?
Da.
Cât vreți?
Vreau să renunțați la toate acțiunile voastre
imediat ce închidem. Ai o oră la dispoziție.
E imposibil.
- Consiliul n-ar accepta niciodată. - Convinge-i.
Vrem 51% imediat ce închidem.
Ascultă-mă, ăsta e terorism pur.
- Ei nu se vor conforma legal. - Îți omor soția.
E un simplu da sau nu.
Da sau nu?
Nu.
Nu cădem la învoială.
- Ia-ți adio de la soțul tău. - A refuzat?
Bine.
Bine, a fost oribil.
Dar am înregistrat. Am îndeplinit misiunea,
acum întoarce-te. John?
Înțeleg ce simți. Dar nu e treaba noastră.
- Nu trebuia să... - Da, dar am făcut-o.
E mamă, bine? Nu o putem lăsa pur și simplu.
Nu e treaba noastră. Nu face o prostie.
- Întoarce-te! - Dă-mi 15 minute.
- John, vorbesc serios. - 15 minute.
Dacă nu te sun, caută-mă.
John, ascultă-mă! Ești...
Ce enervant ești!
Fugi!
E o prostie. Dacă mă ignori așa, ai face bine să fii împușcat sau mort.
Scuze că am zis asta, sper că ești bine.
De ce port roșu? Modă nenorocită.
Ai avut șansa să-mi arăți că putem comunica eficient.
Dar ai dat-o în bară. Mare greșeală.
Scuze. Te rog, răspunde-mi.
Alertă! - John Smith ți-a trimis locația sa.
Oprește-te!
John!
Bine. John!
Ești bine. O să te ridic, bine?
Unu, doi, trei!
Tată, s-a întors mama.
Ești bine?
Hai!
Bun.
Ai zis „Nu”?
Umplu cada. O să te ajute.
Ai zis „Nu”?
- Ai zis... - Gavol! Nu asta am zis.
- Bine, da, am zis „Nu”, dar... - Am auzit ce ai zis!
Aveam gura astupată, nu urechile! Ai zis „Nu.”
- Și era al dracului de frig. - Gavol. Am vorbit despre asta!
Am vorbit despre asta.
- Am zis că dacă am fi în situația asta... - Da, știu,
dar primul tău instinct a fost să mă omori!
Respiră.
Da. Și acum mă bucur enorm că nu ai murit.
Bine.
Sunt încântată că te bucuri că nu am murit.
- Îți simți degetele? - Îi lăsai să mă omoare!
Ai dat vreun telefon?
- Ai sunat? - La naiba!
De asta ți-am zis să te întorci.
Bine.
E apă rece, degetele te vor durea,
dar asta e bine, da?
Fiul nostru. Te-ai gândit la asta?
Nu-mi simt penisul.
- Ce? - Nu-mi simt penisul.
Niciodată nu mi-a fost mai frică de ceva.
Penisul?
Ce e?
Bine.
Simți ceva?
Te iubesc!
Nu-ți pierzi penisul. Promit, bine?
Vei primi multe mesaje de la mine. Eram furioasă.
Simți ceva?
Ascultă.
Suntem o echipă. Trebuie să ascultăm unul de altul.
Nu o poți lua razna așa. Dacă eșuăm iar?
Simți ceva?
Poate...
dacă ți-ai pune gura.
- Idiotule! - Încă mă doare.
Încă mă doare.
- Doamne. - Doar ce a început să mă doară.
E în regulă.
Chiar îți pasă de mine?
Da.
Chiar îmi pasă mult de tine.
Și...
- Și... și mie-mi pasă de tine. - Nu. Dar...
Mie chiar îmi pasă de tine.
Deci trebuia să fii de acord să mor, ca să realizezi că încă mă iubești?
Sună ciudat, dar, da. Da.
Mesajele astea...
„Ai face bine să fii împușcat sau mort.”
Da. La naiba.
- Ameninți pe toată lumea. - Șterge-le.
Pe mine, pe bătrână.
Misiunea s-a încheiat? Șterge-le.
Nu înseamnă nimic.
Ce bine e!
- Să stăm în același pat la finalul zilei. - Da.
Vrei să facem asta când ne întoarcem?
- Ce? - Să stăm în aceeași cameră?
Pe bune?
- Tu vrei asta? - Ți s-a schimbat vocea.
Pe bune?
- Păi, sunt surprinsă. - Da. Eu vreau dacă și tu vrei.
Da. Vreau. Dar sper să vrei și tu.
Nu aș fi adus vorba dacă nu voiam.
- Bine. Grozav. - Super.
- Ești bine? - Da. Mă duc să mă plimb.
Vreau să iau ceva de mâncare. Îmi e foame, iubitule.
Știi că-i poți da drumul aici.
Să tragi vântul.
Despre ce vorbești?
- Cred că vrei să tragi un vânt. - Vai de mine! Nu e asta.
- Ești... - Știu că ai făcut-o noaptea trecută.
- Ce? - Nu am zis nimic
pentru că nu voiam să te... Păreai jenată.
- Nu-mi pasă. - N-am făcut asta. Asta e...
- Nu ai tras? - Ești ciudat.
- Eu... - E în regulă. Fă-o. Toți o facem.
- Nu-mi pasă. - Știu. Și nu-mi pasă
și nici nu vreau. Și... n-am tras niciun vânt.
Stau aici. Nu trebuie să mănânc.
Dă-i drumul.
- Îl tragi chiar acum? - Nu.
Dumnezeule!
- Doamne! - Încetează!
- Sar pe geam. - Nu e chiar așa de rău. Încetează!
- Doamne, încă îl mai simt. - Încetează!
Trebuie să fac ceva, e insuportabil.
Subtitrarea: Maria-Andreea Popescu
Redactor Miruna Covor