Скажу прямо. Я тут не заради романтичних відносин.
Це просто навушник.
Гарненька.
Дякую. Ти теж.
Ніяких контактів? Ні з ким?
Навіть із матір'ю?
А якщо ми не впораємося?
Зі шлюбом?
Із завданням.
Що?
Паршивий день.
Хочеш поцілуватися?
ЗАВДАННЯ НЕ ВИКОНАНО. ЗАЛИШИЛОСЯ 2 ПРОВАЛИ.
«Привітик.
Вітаю в Доломітових Альпах.
Заселяйтеся в готель "Фейнс". Номер 602.
Спостерігайте за своїми сусідами, Ґавол та Паркером Мартінами.
Поставте жучки на їхні телефони.
Запишіть важливий дзвінок завтра о 17:00.
Не підведіть. Дякую».
У шампанському є записка.
«Будь ласка, насолоджуйтесь. Цього разу виконайте завдання».
- Так агресивно. - І не кажи.
Не знав, що Привітик — жінка.
- Та що з тобою? - Я пожартував.
- Думав, це смішно. - Невже?
- Я себе як слід покараю. - Покарай. Давай.
Я не хотіла їсти сир.
Це їх фірмова страва. Якщо ти не хотіла їсти сир,
- ти мала б сказати про це раніше. - Чому?
Ти замовив те, що ти хотів, і я теж.
Ти просто... вирішила побути впертою?
- У тебе все ще стоїть. - Так.
Пощастило з генетикою.
- Поговоримо? - Про що?
Я думаю, що спати в різних кімнатах — це вже занадто.
Ти почав сильно хропіти.
А мені треба поспати.
Знаєш, ми ніколи не спали в одному ліжку.
- Це не так. Чи так? - Так.
Одне ліжко. Одна ванна.
Точно все нормально?
Це ж ти щоразу ідеш униз після сексу.
Бо я знаю, якими бувають єдині діти в сім'ї.
- І якими ж? - Вам потрібно...
- Що нам потрібно? - Ви мов хижі тварини, коли вам потрібно
- метрів 15 вільного простору. - Це божевілля.
- Ти не підеш у душ? - Ні.
Подивлюсь телевізор.
Зараз точно ляжуть спати.
Пішли погуляємо. Може, вип'ємо щось унизу?
Я непокоюсь через записку Привітика.
- Я просто не хочу зазнати невдачі. - Цього не буде.
Я буду пильним. Обіцяю.
Просто було б непогано піти погуляти
і відчути атмосферу.
Але тут добре і затишно.
Можемо взяти радіо-няню з собою. Було б непогано.
Ми можемо стежити за ними будь-звідки. Стежити й звітувати.
Та просто... Я хочу залишитися тут, з тобою.
Добраніч, любий.
- Ми можемо поговорити? - Зараз?
Я хочу...
побути оголеним.
- «Побути оголеним»? Що це? - Термін з психології.
Думаю, нам з тобою варто спробувати
- поспати разом в одному ліжку. - Навіть вірогідність
того, що ти хропітимеш, не дасть мені заснути.
- Я вже не так хроплю. - Звідки ти знаєш?
Ти ж спиш!
Чому вона така зла? Він хоче спати поруч з дружиною.
Хтозна. В неї такий виснажений голос.
Так, але хіба погано хотіти ніжності від своєї дружини?
Це ж не найгірше, що є у світі.
Це ж Ґавол Мартін.
Її власний капітал як ВВП Австралії.
- Їй треба поспати. - Так. Справедливо.
Який був сенс, Ґавол, чому я маю влаштовувати весь цей досвід...
Навіщо ставити жучки в обидва телефони?
Чому не лише в її?
Не знаю. Я його трохи дослідив.
Він серфер. У минулому. Але це все.
Може, завтра? Я буду вся твоя.
Я не весь день працюватиму.
Але для цього мені треба поспати. Добре?
Добре.
- Пообіцяєш мені дещо? - Так. Що?
Що ми ніколи не будемо такими.
Навіть якщо все піде шкереберть.
Такими?
- Домовились. - Домовились.
Що це було?
Поглянь назовні.
- Чисто. - Чисто.
- Я начебто щось почула. - Усе нормально.
Добраніч.
Любий, ходи сюди. Швидше.
Суджата сказав, що на схилах сьогодні має бути тихо.
Ти поклала епінефрин?
- Джон? - Так.
Не можу знайти.
Упевнена, що в ресторані він є.
ДЖОН: пішов у спортзал, поки всі сплять. Поснідаємо разом унизу?
Ну, навряд чи дитячий.
Вони збираються на схили.
Але, схоже, вони посварилися.
Краще поставити жучки, якщо вони розділяться.
Як ми тоді
знайдемо одне одного?
Обміняємося геолокаціями.
Ти точно цього хочеш?
Ну, ми не... Так, але...
- Що? - Це великий крок.
Це як сказати людині свій пароль від телефону.
Це для роботи. Просто...
- Це необов'язково... - Ні.
Давай.
Добре.
- Точно? - Я впевнений.
- Добре. - Чудово.
- Готово. - Готово.
- Хто це? - Це просто...
Просто спам. Буває.
Дивне завдання.
Ніби ми приватні детективи, які розслідують невдалий шлюб.
- Можна шматочок бекону? - Так.
Так. Я знаю.
Я думаю, що син все ускладнює. Він занурився в гру,
наче хоче покинути родину. Розумієш?
Хоче покинути родину.
Ось так.
Добре, я не знаю, як інакше це робити.
- Говорити і... - Так.
Просто говори, коли не жуєш. Або жуй ось так.
- Так ніхто не робить. - Я роблю.
Знаєш, як ти їси? Ось так.
- Ну. - Соло на барабані.
- Як гурт STOMP. - Так.
Я постійно це чую.
- Справді? - Так.
Ти зла.
Мем, це ваше?
- Господи. Дякую. - Нема за що. Будь ласка.
Томе, а якби я загубила шалик?
Ти була б убита горем.
Я знаю, як ти любиш цей шалик.
- Так. - Гарний. Ледь не забрав його.
Будьте обачні.
Звідки він у вас?
Я подарував їй його на другому побаченні.
Коли це було?
- Сорок дев'ять років тому. - Майже 50!
Пів століття. Це божевілля, неймовірно. Звідки ви?
Ми з Констанца. Це на півдні Німеччини,
прямо біля кордону з Швейцарією.
- Ого! - Ух ти, круто.
Ми якраз говорили, що хотіли там побувати.
- Там гарно? - Так, вам сподобається.
- Прямо біля озера. - Дуже шкода,
- але нам час іти. - Велике озеро.
Найбільше в Німеччині.
Правда? Як Комо?
Було приємно познайомитися.
- Можливо, ще побачимося. - Так. Бувайте.
Скуштуйте вино.
- Хочу скуштувати вино. - Ходімо.
- Були раді знайомству. Бувайте. - Дуже вам дякую.
Джоне.
- Що? - Ненавиджу знайомства у відпустці.
Уся суть відпустки в тому, щоб відпочити від друзів.
А не заводити нових.
Як довго.
А туди можна спуститися не на лижах?
Я не зможу.
Не вмієш кататися на лижах?
Ні.
Ти ж купив спорядження.
Бо воно кльово виглядає.
- Сподіваюся, ти жартуєш. - Я ніколи не жартую про моду.
Хто це?
Джоне.
Алло. Все гаразд?
У мене три пропущених. Думав, щось сталося.
Ні, зараз не можу.
Спробуй вимкнути і ввімкнути.
Вибери налаштування.
У тебе попросять пароль.
Голлі, воллі, нуль, чотири, нуль, один, знак оклику.
Ні.
Нуль, чотири,
нуль, один, знак оклику.
Тоді не знаю. Я зателефоную в компанію, коли повернуся.
Так, вона тут.
Мені вже час.
Добре. Бувай. Люблю тебе.
Як часто ти з нею зв'язуєшся?
- Кілька разів на день. - Кілька разів на день?
Ти, трясця, серйозно?
Не посміхайся, це...
- Я... - Це ж так небезпечно.
Що вона знає про нас?
- Що їй відомо? - Нічого компрометуючого.
- Правда. - Вона називає тебе новим іменем?
Ні. Але вона думає,
що я часто їжджу у відрядження. Знає, що я одружений.
- І все. - Нам не можна так робити.
- Це... - Знаю.
- Це не... - Ти підставляєш не лише нас,
але і свою маму. Який же ти егоїст.
Слухай, я не можу кинути маму. Розумієш?
Я все, що у неї є.
Тато помер. Я єдиний чоловік у її житті.
Я маю піклуватися про свою матір.
Вибору не було.
- Я просто кажу, що... - Знаю.
Я б так ніколи не вчинила.
Пробач, що не сказав.
Я не знав, як тобі про це сказати. Пробач.
Але я впевнений, що ти хоча б інколи спілкуєшся з татом.
- Ні. - Що «ні»?
Ми не спілкуємося.
- Взагалі? - Так.
Ти пішла на цю роботу і зникла?
Так.
- Не засуджуй мене за це. - Я не засуджую. Але...
Ті нічого не знаєш про мого тата.
А якщо він мене розбещував?
Так.
Мені дуже шкода.
Пробач. Я не знав.
Та ні, не розбещував.
Просто це...
- Що? - Суть у тому, що ти нічого не знаєш,
- тож не... - Так він тебе не розбещував?
Ти просто...
- Ні. - Ти сказала, що не спілкуєшся
- з ним через це. - Я не...
- То це неправда? - Не ухиляйся від суті, трясця їй.
Це вони.
Поїхали, бо загубимо їх.
Джоне, поїхали!
Давай, трясця!
Чому немає спорту, в якому треба просто котитися
- з гори? - Усе гаразд?
Ні. Я більше цього не робитиму.
Чудова ідея, Йоргенсене. Нехай у це грають багаті покидьки.
Я просто запитала.
Нащо їхати на гірськолижний курорт і не кататися на лижах?
Я погано почуваюся, катайтеся без мене.
Греме, ти щось хочеш?
Є кілька годин, щоб поставити жучки.
Чому ти його примушуєш?
Я не примушую, просто...
Він нічого не хоче. Ходімо.
- Дякую. - Дякую.
Кому вона телефонує?
З ким спілкуються мільярдери?
Може, вона телефонує мамі.
Як смішно, Джейн.
Дивись, хто тут.
- Привіт. - Вітаю.
- Насолоджуєтеся різдвяним ярмарком? - Так. Ми...
- Насправді, ми маємо йти... - Так, нам вже час.
Перш ніж ви підете,
ми знайшли чудовий заклад, де подають тапас.
- Так, чудово. - З радістю туди сходимо.
Я казала Тому, яка ви шикарна пара.
У якому ви номері?
Ми живемо у розкішному номері з великими вікнами,
- з яких видно гори. - Помовчіть.
- А коли сонце... - Припини.
Стули пельку. У мене є пістолет, і я тебе застрелю.
Просто замовкни.
Ми втратили нашу ціль.
І наших нових друзів. «У мене є пістолет?»
Середній бургер з картоплею фрі.
Гей, приятелю. Бургер принесли.
Дві нерозлучні особи, які ненавидять одне одного.
Вчора ти казала, що весь день не працюватимеш.
Ні, я сказала не це.
Я казала, що не весь день працюватиму. Але трохи попрацюю.
Вона не це сказала.
Він явно не так її зрозумів.
Ти навмисне неправильно мене зрозумів, щоб ображатися на мене.
От бачиш.
Ні. Ти сказала:
«Я весь день не працюватиму».
Ні, я сказала, що не весь день працюватиму.
Так, шкода, що... Ти...
Шкода, що запису немає. Тоді б ти зрозуміла, що помиляєшся.
У нас є запис. Дамо йому?
- Що з тобою? - Нічого.
Хвилину тому нам було весело.
Що відбувається?
Чому ти дзвонив мамі зі спортзалу?
Чому ти вирішив приховати це?
Ти якийсь дивний.
Відсторонений.
Ти віддаляєшся від мене.
Для тебе це сильний стрес.
Дивно чути це від жінки, яка хотіла,
щоб ми жили в окремих кімнатах.
- Я не... - То ти цього хочеш?
- Я хочу? - Ти довів мою правоту.
Тобі це подобається.
- Я цього не казав. - Буду відстороненою.
- Я не... - У мене теж є таємниці.
Що ти робиш?
Добре.
Хочеш бути Місіс Байдужість? Добре.
Тоді більше не спілкуємося.
Я теж буду байдужим.
Ти дуєшся? Ти дуєшся.
Ти взагалі хочеш бути в цьому шлюбі?
Чому ти в мене це питаєш?
Бо я не знаю, чи хочу я.
Що ж, усе ясно.
Нам треба буде серйозно поговорити.
Так.
Я піду на зустріч.
Так, вони нарешті розходяться.
Я — за нею, розважайся, Місіс Байдужість.
- Чудово. Бувай. - Бувай.
- Бувай.
Сюди.
Перепрошую. Лише для членів клубу.
Сер.
НАДАТИ ДОСТУП ДО ГЕОЛОКАЦІЇ
Можна горілки з льодом?
Не судіть мене.
Так, тут треба розслаблятися.
Усе одно він зламався.
Волога.
- Вітаю. - Вітаю.
- Здається, ми сусіди. - Молодята.
- Схоже, ви щасливі. - Так.
- Це ваш син? - Так.
Бачу, він насолоджується природою.
Він стільки часу витрачає на цю штуку.
Він виглядає задоволеним.
Діти повинні бути задоволеними.
Так, але задоволення не завжди означає щастя.
За рахунок закладу.
Ще й мій улюблений.
- Ви, мабуть, екстрасенс. - Сер, а що вам принести?
Можна мені... миску сирого рису?
І те, що п'є вона.
Так, добре.
Звідки ви?
З Уганди.
Брехня.
Я прожила в Уганді півтора року.
Я чула, як ви сказали,
що вас з'їсть біла людина, щоб сісти в гондолу.
Не люблю, коли мене кудись не пускають.
- Дякую. - Будь ласка.
Зголодніли?
Це для телефону.
Дякую.
Рис має ввібрати вологу.
- Будьмо. - Будьмо.
Я бачила вас на схилах.
- Підете туди ще? - Мабуть, ні.
- Дружина погано себе почуває. - Шкода.
Жити буде.
А ви?
Що я?
Як ви?
Ну, я... Бувало і краще.
Чому ти зі мною фліртуєш?
Не дуже вдало, судячи з твого питання.
- Знаєш що? - Що?
Це непоганий момент для інтрижки.
Красиве місце,
цікавий чоловік, ніхто не заважає.
А ще я, схоже, скоро розлучуся.
Не можете порозумітися?
Ти хочеш сексу чи врятувати мій шлюб?
Я одружився на Ґавол через три місяці.
Боже, такої активної людини я ще не зустрічав.
Я був професійним серфером.
Приборкував величезні хвилі.
І одного разу побачив її, з піском у волоссі і сяючою посмішкою.
І ми були такі збуджені,
що тільки те й робили, що трахалися.
Що ж, я вважаю,
що зрада — найбільша брехня, яка може бути у шлюбі.
Велика брехня — не моє.
Я брешу про дрібниці.
- Які саме? - Ну...
Я сказала чоловікові, що у мене зустріч, хоча це не так.
Думаю, я не сильно зачіпаю його почуття, якщо він думає, що це по роботі.
Іноді мені треба втекти від нього.
Я розумію.
А зараз
я намагаюся повернути це відчуття.
Але не впевнений, що в мене вийде.
Ой.
- Вибачте. - Ні, я...
Я просто намагаюся уявити вас серфером.
Це було дуже давно. Я вже навіть не знаю того хлопця.
Але я переживу.
Я хвилююся ось за нього. Чи влаштується він у житті.
Він здається...
Він здається самотнім.
Він так занурився в цю відеогру, що здається, він приречений на самотність.
Дайте свій телефон.
- Що? - Дайте телефон.
Я допоможу вам налагодити зв'язок з... Як його звати?
- Грем. - З Гремом.
Греме, в яку гру ти граєш?
- «Скейт Сіті». - Так.
«Скейт Сіті». Ясно.
Так, завантажується.
Він обожнює «Скейт Сіті». Тепер і ви обожнюєте.
Так.
Добре, я спробую.
Він хотів, щоб ми провели тут разом час, але...
Я бачу, як він дивиться на мене...
І я...
- Пробач. Не знаю, до чого я веду. - Нічого.
Я перевірю, чи працює телефон.
- Здається, працює. - Боже. Ого.
Ти просто чудотворець.
Усе гаразд?
- Усе добре? - Так, вибач.
Мені просто стало трохи зле.
- Думаю, це через висоту. - Так, звичайно.
- Принести тобі води? - Ні, я піду...
- Піду у вбиральню. - Точно?
Так. Перепрошую.
Слухай, а як у неї грати?
Привіт, це я. Залиште повідомлення.
Я встановила жучок. Зараз 16:58. Ти де?
RM-263-04 ПІД'ЄДНАТИ
ВВЕДЕННЯ ДАНИХ
ОТРИМАННЯ АУДІО
ВСТАНОВЛЕННЯ ЗАШИФРОВАНОГО КАНАЛУ
Так. Ні, ні.
Перепрошую, не підкажете, де жіноча вбиральня?
Я туди йду. Можу показати.
Добре. Дякую.
- З вами все гаразд, міс? - Так, усе гаразд.
Усе гаразд. Дякую.
Чому ви ведете мене на вулицю?
Що ви робите?
- Вам треба на свіже повітря. - Куди ми йдемо?
- Ні. Забери від мене свої руки. - Замовкни.
- Ти знаєш, хто я? - Замовкни.
Допоможіть!
Привіт, це я. Залиште повідомлення.
От клятий козел.
Допоможіть! Відчепися!
Хто ви?
Хто ви і що вам потрібно?
Вам потрібні гроші? Чи що?
Я хочу...
Відпустіть мене!
О боже.
Відчини двері.
Заходь, швидше.
Привіт.
Ти поставив жучок у її телефон? Де ти?
Вони викрадають Ґавол.
Що?
Ґавол викрадають.
Дідько.
- Де ти? Я не бачу геолокацію. - Я її відключив.
Ти як дитина.
- Що за... - Обговоримо це пізніше.
Так, я тут... Начхати. Ми...
Я чую дзвінок.
Це у Паркера.
Це той самий дзвінок. Записую.
- Що таке, Ґавол? - Паркер Мартін?
- Так, хто це? - Твоя дружина Ґавол у нас.
Якщо відключишся
чи кликатимеш на допомогу, ми вб'ємо її.
Допоможіть!
Що ви... Хто це?
Заберіть від мене руки!
Ти це чув?
Так.
Скільки?
Відмовся від усіх своїх акцій
щойно ми покладемо слухавку. В тебе є година.
Це неможливо.
- Правління цього не допустить. - Ти мусиш вмовити їх.
П'ятдесят один відсоток, щойно ми відключимося.
Слухайте, це звичайнісінький тероризм.
- За законом вони не можуть. - Я вб'ю твою дружину.
Так чи ні. Все просто.
Так чи ні?
Ні.
Ніякої угоди.
- Попрощайся з чоловіком. - Він сказав «ні»?
Добре.
Так, це було жахливо.
Але ми все записали. Виконали завдання.
Повертайся. Джоне?
Я все розумію, але це не наша робота.
- Ми не повинні... - Ні, повинні.
Вона ж мати, ясно? Не можна просто кинути її.
Це не наша робота, трясця. Не роби дурниць.
- Вертайся. - 15 хвилин.
- Я серйозно. - 15 хвилин.
Не подзвоню — знайди мене.
Джоне, послухай мене! Ти...
Ти мене так дратуєш.
Біжи.
Це так безглуздо! Ти мене ігноруєш. Краще б тебе застрелили.
Вибач, що я це написала. Сподіваюся, тебе не застрелять.
Вдягнув червоне. Клята мода.
У тебе був шанс показати, що ми можемо ефективно спілкуватися.
Але ти його змарнував. Це велика помилка.
Вибач. Будь ласка, напиши мені.
Увага! Джон ділиться з вами геолокацією.
Ні, зупиніться! Стійте!
Джоне!
Усе буде добре. Джоне.
Усе гаразд. Я допоможу тобі встати. Добре?
Раз, два, три!
Тато. Мама повернулася.
З тобою все гаразд?
Давай.
Ось так.
Ти сказав «ні»?
Наберу ванну, це допоможе.
Ти, трясця, сказав «ні»?
- Ти сказав... - Ґавол! Я не сказав «ні»!
- Тобто, сказав, але... - Я чула, що ти сказав!
Мені заткнули рот, а не вуха! Ти сказав «ні»!
- Це було дуже холоднокровно! - Ґавол, ми це обговорювали.
Обговорювали.
- Ми домовились, що в такій ситуації... - Знаю.
Але ти хотів, щоб мене вбили!
Дихай.
Так. Але зараз я неймовірно радий, що ти жива.
О, чудово.
Як добре, що ти радий, що мене не вбили.
- Відчуваєш пальці? - Мене б убили!
Ти кому-небудь дзвонив?
- Дзвонив? - Дідько.
Ось чому я просила тебе повернутися.
Гаразд.
Вода холодна. Пальці болітимуть,
але це добре, зрозумів?
А про нашого сина ти подумав?
Я не відчуваю свого пеніса.
- Що? - Я не відчуваю свого пеніса.
Мені ще ніколи в житті не було так страшно.
Пеніса?
Що?
Ясно.
Ну що?
Я кохаю тебе!
Ти не втратиш пеніс. Обіцяю, чуєш?
Ти отримаєш від мене багато повідомлень. Я була розлючена.
Ну що?
Слухай.
Ми команда. Ми маємо слухати одне одного.
Не можна так сваволити. А якби ми провалили завдання?
Щось відчуваєш?
Можливо...
якщо ти візьмеш його до рота.
- Довбаний козел! - Мені все ще боляче.
Все ще боляче.
- Боже. - Заболіло секунду тому.
Усе добре.
Я тобі справді не байдужий?
Так.
Ти справді мені не байдужий.
І...
- Ти мені теж не байдужа. - Ні. Але...
Ти справді-справді мені не байдужий.
Ти мав погодитися на мою смерть, щоб зрозуміти, що все ще кохаєш мене.
Ну, це звучить дивно, але так.
Ці повідомлення.
«Краще б тебе застрелили».
Так. Чорт.
- Ти всім погрожуєш. - Просто видали їх.
Мені, старій пані.
Ми виконали завдання. Просто видали їх.
Вони нічого не значать.
Як мило.
- Лежимо в одному ліжку наприкінці дня. - Так.
Хочеш продовжити це вдома?
- Що? - Жити в одній кімнаті.
Справді?
- Ти цього хочеш? - У тебе голос як у миші з мультику.
Справді?
- Я здивована. - Добре. Якщо ти цього хочеш, я не проти.
Так, я хочу. Сподіваюся, ти теж цього хочеш.
Інакше я б про це не згадував.
- Чудово. - Клас.
- Усе нормально? - Так. Піду пройдуся.
Хочу перекусити, любий. Зголодніла.
Можеш зробити це тут.
Можеш пукнути.
Про що ти?
- Думаю, ти хочеш пукнути. - Боже. Я не хочу пукати.
- Ти... - Ти пукнула вчора вночі.
- Що? - Я вдав, що не почув,
бо не хотів... Схоже, тобі було соромно.
- Мені начхати. - Я не пукала. Це...
- Не пукала? - Ти якийсь дивний.
- Я... - Все нормально. Всі пукають.
- Мені начхати. - Мені теж.
Я не хочу пукати. Але... І не пукала.
Нікуди не піду. Не хочу їсти.
Не стримуйся.
- Ти зараз пукаєш? - Ні.
Господи.
- Боже. - Припини.
- Я вистрибну з вікна. - Не так уже й смердить. Припини!
- Боже! Бий мене. - Припини!
Треба ж якось відвернути організм.
Переклад субтитрів: Іван Рябоконь
Творчий керівник Дмитро Восколович