Hola.
Carnet, targeta de crèdit
i certificat de matrimoni.
Vas demanar risc alt?
- Sí. - Jo també.
Tu, les cames. Jo, els braços.
Li tapem la cara?
Hòstia puta!
MISSIÓ INCOMPLERTA. UN ERROR. 2 RESTANTS.
Fem un pacte:
un cop fem prou calés,
ens separem?
D'acord.
John!
No pots anar com un bèstia.
Et preocupes per mi?
M'importes moltíssim, de veritat.
"Hola, hola.
"Gaudiu del dia lliure."
Quin dia més maco.
Sí.
M'encanta passejar.
A tu no?
Caminar.
Sí, sense cap pressa.
Vols prendre un vi?
Tenim tota una habitació plena de vins.
A més, és en llauna.
M'agrada comprar coses de tant en tant.
És el meu favorit. Té.
Els pebrots del jardí estan ben bons, de fet...
Para.
- Què? - Mai no me'n menjaré.
Te'ls he anat posant.
Quin fàstic.
- Te n'has menjat un dit. - Prou.
Mira que maco.
- Acaben d'arribar? - Sí.
- Fan bona cara. Són orgànics? - Sí.
- De debò? - Sí.
Pots fer gaspatxo amb això?
Sí.
Runi?
- Au, calla. - Com va?
- Ostres. - Sí.
No pot ser.
- Què passa? - Déu meu. No m'ho crec.
- Hola. - Hola.
- Com estàs? - Bé, molt bé.
Òndia.
Quant fa?
- La vida, ja t'ho dic. - La vida.
Quina alegria.
Estàs guapo.
- Gràcies. Tu també. - Gràcies.
Mira, és la meva dona.
- Hola. - Hola.
- Soc la Runi. - Encantada.
Encantada.
Benjamin.
- Ei! Com va, Benjamin? - Hola.
- Quants anys tens? - Sis.
- Sis? - Sis.
Va fort amb aquests tomàquets.
- És l'edat. - Quin trapella.
- Sí. - Sí.
Viviu per aquí ara?
- Sí. - Sí. L'acaben...
L'han ascendit i hem vingut.
Òndia. Què fas?
Dissenyo software.
Per l'usuari, ja saps, la interfície...
Coses així.
Com mola.
- Enhorabona. - Gràcies.
- Tu encara fas fotos de menjar? - Sí.
Soc directora d'art.
Mola.
Sí, mola.
- Que bé. - Sí.
Bé...
Ha estat un plaer veure-us.
- Sí. - Encantada.
- Sí, m'ha agradat veure't. - Marxo.
- Bé. - Digues "adeu".
Adeu.
- Adeu, Benjamin. - Adeu.
- Quin nen més maco. - Sí.
Ella és fabulosa.
Saps? Estic ben impressionada.
Per què?
No és que sigui dolent ni res...
No ho sé. Pensava que no t'agradaria una cosa així.
Sort que no és el cas.
De què parles?
Li falta una mà.
Què? Què dius?
- Estàs de conya? - No.
Li falta una mà.
- En té dues. - No, una.
En tenia dues quan vau sortir?
Bé, sí.
Me'n poses tres?
No recordes si tenia una o dues mans?
Ella... Espera.
Espera. Vau follar?
Sí. De fet, això...
Això era tot el que fèiem. La base era aquesta.
I no te'n vas adonar quan follàveu,
si tenia una o dues mans? És...
- En té dues. - Mare meva, no te n'has adonat.
Que trist.
M'ho pots tallar?
És clar.
Gràcies.
És el nou veí.
John! John Smith!
No era això.
Com dius?
- No era això. - Com et dius?
John Smith.
Bé, aquest és pel John Smith.
Però no ho he demanat.
Què has demanat?
Un suc de taronja normal i corrent.
El de sempre.
He esperat 15 minuts.
Bé, aquest és per al John. Per al John Smith.
- Ja t'he sentit. - Soc jo.
És el meu?
Un suc vegetal amb ametlla.
Exactament.
- Gràcies. - De res.
Bé...
- Què passava? - Un imbècil.
M'ha tocat l'imbècil.
Devem tenir el mateix nom, suposo.
Volies un suc?
He vist un noi que l'agafava.
- De debò? - Sí.
Estava ben content.
Escolti.
- No, no cal... - Insisteixo. Què vols?
Així me'n demano un altre. Un suc de taronja?
Sí, moltes gràcies.
De res. Un suc de taronja i un altre d'aquests.
Molt bé.
Òndia, fa sis o set anys.
I encara...
T'agrada? Vull dir...
- Què? Nano. - Sí.
Sí, m'encanta.
Mira al teu voltant.
És un no.
I ara mira'ns.
- D'acord, sí. - M'entens?
Hi ha...
alts i baixos...
però al final vas fent.
Al final, acabaràs amb alguns blaus, però...
John, és una bona vida.
- Jo també ho penso. - Ei.
- Hola. Com va? - Hola.
I ella deu ser la Jane.
- Sí. - I és preciosa.
Quina sort.
Gràcies. Sí, ho és.
Soc el John.
Jane.
De cognom Smith.
Com nosaltres.
Què?
- Sí. - Hòstia.
Sí.
- Un altre Smith. - Sí.
N'has trobat d'altres?
Sí, en vaig trobar alguns fa temps.
Però així de casualitat, no.
- Ostres. - Sí.
- Estàvem demanant suc. - Que fort! Què dius?
Em reclamen.
- Sí, és clar. Agafa'l. - Perdoneu.
Quin paio. Té un munt d'informació.
Deu ser un dels...
d'intel·ligència de l'11S,
perquè fa com 15 anys que treballa.
Molt bé.
Fem una cosa:
sopem.
Veieu la Jane,
parlem de feina, prenem unes copes i ens relaxem.
Serà divertit.
- Sí. - D'acord.
Per mi, quan vulguis.
Avui al vespre?
- Avui? - Sí, avui.
- Teniu altres plans? - No, d'acord.
- Crec que va bé. - Sí.
- Molt bé, genial. - Perfecte.
D'acord...
El mòbil.
Tens raó, no saps on vivim.
Aquí tens el meu número.
Envia'm l'adreça i serem allà a les set.
Portaré una ampolla d'alguna cosa ben bona.
- Genial. - Va bé?
- Sí, va perfecte. - Bé.
Encantat.
- Encantada. - Encantat. Gràcies.
Hola, amor. Sí, no t'ho creuràs...
D'acord. Vindran avui al vespre.
Fem un altre tomb i agafem algunes coses.
Sí, comprem postres.
Sí, postres. He vist allà...
Hi ha els albercocs.
Albercocs?
¿Estàs...
nerviosa?
No. No massa.
Una mica.
El que mola és que són Smiths, saps?
- Així que podem parlar sense embuts. - Sí.
Sí. Tens raó.
Per cert, estàs guapíssima.
- Sí? - Molt bufona.
- No és massa? - No.
- Això? - No, és clar que no.
Anem de conjunt.
Els dos amb un jersei igual.
- Em canvio. - No.
- Sí. - No ho facis.
No canviïs mai.
- Hola. - Hola.
- Bona nit.
Jane, Jane.
Com va, nano? Un gust veure't.
Sí, igualment.
- Com esteu? - Hola. Tot bé.
- Hola. - Encantada.
- Hòstia. - Gràcies.
- Quin palau! - Sí, és genial.
- Nois... - També a la millor ubicació.
- Sí, és preciós. - Genial.
- Gràcies. - Fa bona olor.
- Gràcies al John. - Sí.
Voleu prendre alguna cosa?
Hem portat això.
Recorda a un Hibiki.
- Gràcies. - Que bé.
A vosaltres.
És dels millors.
Rar, apropiat i ben especial.
Hem pensat que lligava amb l'ocasió.
-"Gaudiu-la." - Un mot.
Un mot. Sense cap missatge xifrat
ni res de semblant.
Rebeu missatges?
- Sí. De fet... - Sí.
Vam fallar un cop i ara tot són missatges.
Bé, no va ser...
Tècnicament, ho va ser.
Havíem de fer una cosa...
- Però... - Sí.
No va ser culpa nostra.
- Ja... No ens ha passat mai. - Sí.
Sí, ja sabeu...
- Un cop. - Ni a nosaltres.
- Va passar un cop. - I prou.
No era una gran cosa.
Per què no ens serveixes?
- Sí, és clar. - Bé.
- M'ensenyeu la casa o què? - Sí, ara mateix.
- Vens? - És genial.
- Nano, com us cuiden. - Ells comencen per allà.
L'estudi de ioga era increïble,
però això és...
Mira la mida de l'habitació!
La nostra té un jardinet a sota,
però és molt més petita.
Que bé.
La veritat és que l'empresa té molt bon gust per la decoració.
Aquest l'he comprat jo.
- De debò? - Sí.
Sí.
Volia començar a comprar art quan tingués diners.
Tens bon ull.
- Sí? - Això no ho pots comprar ni aprendre.
- Que amable. Gràcies. - De debò.
Ei, mixet.
És el Max.
Hola, Max.
Aquesta és...?
Sí, de seguretat.
- Un lloc estrany per l'habitació. - Sí.
Sempre és al soterrani.
- Totalment. - Sí.
No et preocupis massa.
En això pots confiar en l'empresa.
Optimització de l'espai,
eficiència i tot això.
No sé com s'ho fan,
però ens diferencia dels altres.
Nosaltres mai l'utilitzem.
De debò?
Excepte per espiar.
- Ho has fet? - No.
Fes-ho.
Aquest no és teu?
No. Aquest no l'hem triat nosaltres.
Un clàssic.
D'acord.
Això, sí...
Ens agrada fer els informes junts.
No em vull deixar res.
Jo igual. Els faig tots jo.
Tota sola?
Sí. Has vist el meu John?
Fa moltes coses bé, però escriure no n'és una.
Es deixa un munt de detalls.
És únic, això sí.
Sort que ens van ajuntar.
Algun cop et preguntes qui són?
L'empresa.
Ho feia abans.
Molt.
Sobretot a l'inici.
Em permets que et doni un consell?
- Sí. - De Jane a Jane?
No et compliquis la vida.
L'empresa tindrà cura de tu.
Només ho has de demanar.
Jane, tresor, a sopar!
Quina gana.
Em vaig enganxar el peu sobre la gàbia.
Sense calçotets!
Sense res!
I tu allà sacsejant la trompa...
T'imagino:
"Collons, surt d'aquí!"
"Collons!"
No, però escolta...
És una gran lliçó, saps?
Els calçotets sempre posats i nets.
- Sí. - Mai se sap.
El que he dit.
- Sempre ho dius... - Sí.
- En cada trobada. - Culpa meva.
- No ho va ser. - Sí.
Vaig ser jo.
- Va ser mala comunicació. - Sí...
No, va ser, ja sabeu...
- Estàvem... - Culpa meva.
Escolteu, nois...
Les coses...
de vegades costen.
- Sí. - Tens raó.
Sobretot a l'inici.
Després millora tot.
Ja veus.
Quant fa que...?
Uns cinc o sis anys amb ell.
Llavors, no vau començar junts?
Em van canviar després d'uns anys.
- Ostres. - Amb una nova Jane.
- Uau. - Vaig tenir sort.
Sí, en vas tenir.
Sí, quina sort.
- Sort meva. - Ella...
És més madura, més...
- Sí. - Som més...
- Més compatibles. - Sí.
- Que bé. - Quina sort.
¿Què us semblen
les directrius del Súper?
- Bé? -"Súper"?
- Del supervisor.
Li...
Li diem Holahola.
- Holahola? - Holahola? Que graciós.
- És el primer... - Sí...
Que va dir, en un correu.
- Va ser "Hola, hola". - Sí.
I vam pensar:
"És com els dibuixos."
- Li direm així. - Que bufons.
- Holahola. - Que curiós.
- Es va quedar així. - Sí.
- Estan bé. - Sí.
Dures.
Vam trigar un temps a entendre els paràmetres.
- Espera. - Sí.
A quin nivell esteu?
- Som risc alt. - Sí, risc alt.
I vosaltres?
- Risc superalt. - Sí?
- Sí. - Òndia.
Ens agrada.
- Encaixa amb les nostres personalitats. - Sí.
Qui sap? Potser algun dia...
m'ho repenso i canvio a risc baix.
- Ho faries? - Sí.
D'uniforme i...
- Sí, ja saps. - Lliurar paquets.
I jo em mamo el dit.
Els repartidors són...
- No pot ser. - Són Smiths.
Fan pasta.
De risc baix. Els paios que ens donaven...
- El... - Ara té sentit.
Creieu que podríeu ser de risc baix?
- No. - Potser.
No ho crec. M'avorriria.
- Ho faries? - Sí.
És maco, com ser jardiner.
Saps quan s'acaba. És repetitiu.
Però és com una mica trist...
tenir el James Bond repartint flors.
No crec que t'agradés.
I apujar el nivell?
M'ho he pensat.
- Sí. - Sí.
- Hem provat els dos. - Sí.
Risc superalt no és tan diferent,
més diners i avantatges.
És clar.
Vull dir, podríem...
Podria provar-ho. M'agradaria.
- Sí. - Seria interessant.
Segur que sí.
Provar-ho almenys.
- Sí. - Algun dia.
- Sí. - I...
Com és la vostra intimitat?
Com funcioneu? Així com a parella.
- Bé. - Sí.
- Va bé. - És genial.
- Sí, genial. - Ideal.
Què? És cert!
Ja ho sé! Perdoneu.
- És emocionant. - Però...
- És fascinant. - Tenim...
Teníem normes a l'inici...
- Sí. - Com...
No dormir junts.
- Què? - Què?
- Sí. - D'inici.
Uau.
- Però... - Nosaltres...
- Ens vam estripar la roba de primeres... - Sí.
- A la nit. - Com podíeu?
Era irresistible.
Va ser poc temps.
- Només... - Vam matar un tio per animar-nos.
I va ser així com...
Clar, vivim a la mateixa casa
i fem tantíssimes bogeries junts...
- És natural, no? - És clar.
- L'ambient ben carregat. - Sí.
No volia que fos tot un embolic.
Perquè treballem junts. I, és clar... Ja m'enteneu.
No volia que s'emboliqués tot.
I no et poses gelosa?
No, no m'hi poso.
És com un robot.
- No ho soc. - És com...
No m'hi poso i ja.
Em sap greu si tu sí.
Vull dir...
Jo em moro quan lliga a les missions.
- De debò? - Sí.
Ara semblo una manaire, però el pacte va ser a l'inici.
Massa pactes.
Quan vam començar, vam dir...
de fer uns calés
i, un cop en tinguéssim prou, doncs...
- Cadascú a la seva. - Sí.
Oh, no.
Para.
Em sap greu.
Com si poguéssiu...
separar-vos i deixar-ho.
T'imagines l'empresa així d'oberta?
Mare meva.
He de beure.
Aquí hi ha aigua.
Sí, l'aigua és allà.
No. Alguna cosa més forta.
- Hi ha... - Tenim moble bar.
- Perdoneu. - Allà.
- I ara! - No passa res.
- Que bé que us hagi fet riure. - Sí.
Quin fart de riure.
¿Creieu que, si no us haguessin ajuntat, seríeu compatibles?
Doncs...
No ho sé, la Jane és
tan intel·ligent...
No havia conegut ningú com ella.
Sí, jo li tinc molt respecte.
Té...
Té molt bon cor.
Sí...
Un. Sempre en fa tres.
Salut.
Ostres.
- En fa tres? - Sí.
- Dos. - Déu meu.
Molt bé. Ara...
Ara el gran final.
No, estem empatats.
No sé a qui animar!
No.
No, vinga!
- Està pirada. - Ho reconec.
No ho sembla.
Són les ungles. Me les clava.
- Me les clava. - No culpis les ungles.
Vinga!
Apa! John!
- M'ha agafat una rampa. - Que fort.
- Feia temps que no ho feia. - Gràcies.
- Sembla un animal. - Gràcies.
Sí, és pel tronc.
No ha estat una victòria fàcil.
He empatat amb homes que feien el doble.
No sé com prendre-m'ho.
- Anava de bones. - Sí.
- Quina tensió. - Està bé.
Ai, nano.
És Eminem?
- El que sona? - Sí.
És The Clipse.
M'agrada Eminem. Encara fa concerts?
Crec que sí.
Fa un parell d'anys el vaig veure a un festival.
Era cap de cartell i recordo
que entre dues cançons va i diu:
"Feu-li la botifarra a la vostra mare!"
- I es fa el silenci. - No fotis.
I va ser com...
"No, nano. Les mares són sagrades.
Has de parlar amb ta mare."
l nosaltres dient:
-"Perdona-la." - Curra-t'ho.
- Sí.
Ja ets prou gran per solucionar-ho.
- Sí. - Sí, et va afectar.
Està obsessionat amb sa mare.
- No ho estic. Només... - Amor.
Se l'estima.
- I qui no? - Està bé estimar-la.
- Sí. - Clar.
Com se'n va sortir l'Eminem?
- Dius això... - Mira...
- I et quedes tan tranquil? - És dur.
És dur fer-se gran, famós i ser punk. Això és així.
- És impossible. - Sí.
Algú hi deu haver.
Qui mola quan es fa gran?
Algú o altre.
- La Madonna? - No.
- Ella no.
Dolly Parton.
- La Dolly Parton. - Ella sí.
Una crac.
- Ella va sempre a millor... - Sí.
A millor, a millor...
- Té un toc. - Total.
La Sade.
- La Sade! - Cert!
- Ella sí. - De debò.
Són unes cracs.
- Exacte. - Ja veus.
En voleu més?
Una cullerada més.
Jo no. Gràcies.
- Només una. - D'acord.
- La Sade. Una bellesa. - Sí.
Quina...?
Quina és la missió més boja que heu fet?
Sí, quina?
A Bali.
- Sí. - A Bali.
Allò va ser una bogeria.
Què va passar?
Havíem de...
treure algú de la presó.
Alta seguretat.
Sense contacte ni armes...
- Ni ajuda. - Res de res.
Oi? Teníem uns paràmetres...
- Molt, molt... - Barrim-barram.
- Molt específics. - Sí.
Què vau fer?
Et dono un consell que hauria volgut que algú em digués.
Hi ha un secret
per sortir-se'n de qualsevol situació,
de la més difícil.
La respiració.
Si pots controlar-la,
ho pots controlar tot.
És la clau.
La respiració?
Que fort.
També tenir un bon pla, però...
preparar-se per abandonar-ho tot.
Pensar en com sortir-se'n.
Ser llest, confiar en l'instint...
- I endavant. - Sí.
- Escoltar. - També.
Sí.
Ho tindré en compte.
Us sentiu estranys després d'alguna missió?
Sí.
És natural.
Vam matar uns altres Smith.
Hòstia.
I com va ser?
Potser es divorciaven.
- Això és Häagen-Dazs? - Fa broma.
- És superbò. - És d'un mercat local.
D'una mica més al nord.
Quina hora és?
Farem tard.
- Marxem. - Fem tard.
- Què? - Ja?
Estem de servei.
És de nit.
Moltes gràcies per la vetllada.
- De res. - Gràcies per venir.
- Ens quedaríem més. - Cuines superbé.
- Acostumo a netejar quan em conviden. - El sopar, increïble.
- Esteu de missió? - Gràcies.
- Sí. - Esteu...?
Perdó. Hem begut molt. Ara aneu a...?
Una missió?
- Ara? - Així és més divertit.
- Hòstia. - Sí.
- Aneu forts. - Ja veus.
- Bé, potser sí. - Espera...
De fet...
Sabeu què?
Sí?
- Veniu. - Sí.
- Ho anava a dir. - De debò?
- Bona idea. - Podem fer-ho?
- Sí. - A qui li importa?
- Vinga. - Així proveu el risc superalt.
- Sí. - Ideal.
Vinga, va.
Serà molt fort si ho fem?
No, ja ho veureu. No tant.
Repartim la paga i tot.
I si us agrada, us hi apunteu.
- Si no, doncs no. - Sí.
Tu vols fer-ho?
Sí.
Vinga, va.
D'acord.
- Vinga, som-hi. - Sí.
- Molt bé, canvieu-vos. - Sí.
- Jo condueixo. - Quedem a fora.
- Som-hi. - Vinga.
D'acord, té.
Beu això.
Per què?
S'estan fotent coca a baix.
- Què dius? - Molt bé.
Té, per si les necessitem.
- Segur que vols? - Sí.
- Sí? - És clar.
Som bons.
El formatge ha estat massa?
Què dius? Era perfecte.
Ni l'han tocat.
El pollastre no els agradava.
Era molt bo.
No, fes-me cas. El dolç no agrada.
S'ho han menjat tot.
Tot era bo. Vaig a canviar-me.
Poseu-vos això a sota.
A un lloc discret.
Sota l'esquena, per exemple.
Són rastrejadors.
Així sabem la posició de tots.
Sou els nostres nous amics, no us volem perdre.
Quina és la missió?
És fàcil.
Una cosa així per començar.
- Un lliurament. - Estàs conduint.
És...
un lliurament de risc superalt.
Sí, de risc superalt!
Vinga, som-hi.
Porteu aquestes bosses.
- No pesa tant. - Gràcies, amor.
- Aquesta tu. - Molt bé.
Va bé?
- Som-hi. - D'acord.
Som-hi!
Qui hi ha avui? Ho saps?
Crec que el Gary.
El Gary. Verge.
Què hi ha a dins?
- GPS, iPhones... - I armes.
- Anem lluny?
No ho sé. El Gary ho deu saber.
- Vinga, som-hi. - Ei, és lluny?
Com l'últim cop.
Saps què? Jo em quedo.
Només són unes hores.
- Fins a l'alba. - A l'alba ja haureu acabat.
Deixeu les bosses en arribar.
- Amb els d'allà. - Ei.
Vosaltres no veniu?
- No. - No venim.
- Serà fàcil. - Sí.
- Passeu-vos-ho bé. - Aprofiteu el moment.
- Serà divertit. - Però...
- Ja parlarem. - Com?
- No ho vull fer. - Després parlem.
Però això no era...
Espera, què?
Deixeu els mòbils a l'helicòpter.
La selva és perillosa, així que us deixo i torno.
Tinc poc combustible. Us recullo d'aquí 30 minuts.
Hauria de ser aquí.
John.
Tranquils.
- D'acord. - Tranquils.
- John. - No passa res.
T'estimaré sempre.
Jo també.
AMIC NOU (JOHN) CONTESTAR
Hola.
- Hola. - Mi-te'ls.
Hola.
No n'hi havia per tant, oi?
Home, una mica sí.
Sí, el...
El seu cap no ens esperava, us esperava a vosaltres.
Merda. El Capità?
El cap. L'home, el que no era una criatura.
No són nens.
- Tenen disset o dinou anys. - Sí.
Vaig a buscar aigua, en vols?
No, gràcies.
Ostres. Com us n'heu sortit?
Estic impressionat.
Amb un matxet.
Ha estat dur.
- A veure... - Digues.
Són joves.
Eren més fàcils de combatre.
No, el matxet era pel cap. No hem matat els nens.
Què diu?
Que han matat el Capità.
- Amb un matxet. - Hòstia.
- Va bé? - Sí.
Molt bé.
Crec que ara hauríem de fer la nostra.
- Només nosaltres dos. - Sí.
Escolteu,
com que heu fet la major part de la feina,
quedeu-vos els diners vosaltres.
- És el just. - Sí.
És cert.
- Gràcies. - Sí.
- Us passo els diners. - Sí.
Us els enviem.
Feu cara de cansats. Aneu cap al llit.
Gràcies per preocupar-vos.
Espera, John.
Saps què?
Què?
L'Eminem ha obert un restaurant: L'espagueti de la mare.
Mola, oi? Quin canvi.
Sí.
Mola molt.
- Molt bé. - D'acord.
- Molt bé, nois. - Adeu.
Passeu-ho bé. Fins aviat.
- Adeu. - Adeu-siau.
Molt bé, adeu.
PAGAMENT DE 375.000 $
Què fas?
Intento plorar.
BALLARINA AMB ALZHEIMER BALLANT EL LLAC DELS CIGNES
Tot bé?
No.
T'he dit "robot".
No ets un robot. Només volia que ho sabessis.
Sé que no ho ets,
perquè ets gelosa.
I això?
- Ets gelosa. - No ho soc.
No ho soc.
Té dues mans.
La Runi.
Ha estat bona.
- El que tu diguis. - Quina bleda.
- T'ho vas empassar. - Vas dir...
que li faltava...
Vas dir que li faltava una mà.
Molt bona. Era una bola de les bones.
Era bona.
Si ho haguessis dit més tard, no m'ho hauria cregut.
Però va ser ràpid. Molt bona.
- Hi vas caure. - Total.
- Vau sortir. - Sí.
- I t'ho vas plantejar. - Doncs sí.
Em vas pescar.
Has dit que m'estimaves.
Abans del matxet.
Sí, tu també.
Estàvem a punt de morir.
No era veritat?
Sí, t'estimo.
Que què?
T'estimo.
Que bé.
Ves a la merda.
Tu també.
Digue-ho.
M'agrada això.
- Mira... - Però com...
- T'estimo. - T'estimo, Jane.
De debò?
Sí.
Que estúpid.
Saps què?
Aquells dos no em cauen gens bé.
Els odio.
- Tu també? - Els odio.
- A mort. - A mort.
- Són imbècils. - Són el pitjor.
- No. No. - El pitjor del món.
No sé què collons ha passat...
- Com un encanteri. - Ja veus.
- Per què els fèiem la pilota? - No...
No ho sé. Eren tan...
- L'esternut... tres cops. - Sí, ja veus.
- Hem aplaudit. - Ja veus.
- Els animàvem. - Hem aplaudit...
"És el que fas normalment?"
"Anem a festes i esternudem."
- Tres cops. - Tres vegades.
- L'últim era mentida. - Sí.
Els primers dos, d'acord.
- L'últim no sortia. - Exacte!
Era com tot estrany.
I l'accent.
- Segur. - És això.
- Et fa sentir alguna cosa. - Sí.
-"Tot el que has de fer és respirar." - Verge santa.
-"I te'n sortiràs de tot." - Ja veus.
"No fotis, no ho sabia."
- Què? - No.
Això tu. Has fet així amb el cap.
Feies com: "Quin bon consell."
Sí que ho he fet.
- Quina vergonya. - Deia alguna cosa que ja hem fet sempre.
Era com si fos màgia.
- Com si no ho haguéssim fet mai. - Total.
Era com: "La respiració, és clar. Com és que no ho havia pensat abans?"
Déu meu.
- Mira, que els bombin. - Ja veus.
Subtítols: Gerard Minaya Surroca
Supervisor creatiu: Guillermo Parra López