Era casa meva.
L'has comprada sense consultar-me res.
No pots anar com un bèstia, de poc que no la tornem a cagar.
D'acord.
John, vols portar un fill a aquest món després d'avui?
I la família?
No sabia que fossis tan simple...
- No soc estúpid. - Ens salvo i t'enfades?
Perquè t'atribueixes el mèrit.
Quan vam començar, vam dir de fer uns calés,
i després, cadascú a la seva.
Com si poguéssiu...
separar-vos i deixar-ho.
T'imagines l'empresa així d'oberta?
Vols substituir el teu John?
- Hola. - Hola.
- Quin lloc més maco. - Sí.
- Quina sort que pots treballar aquí. - Sí.
Gràcies. Hem sortit de la ciutat,
i és la casa dels meus somnis.
- És espectacular. - Gràcies. Sento que...
és com el meu lloc ideal.
- És ideal. - Estupenda.
- Sí. - De debò.
I...
Què us porta a teràpia?
Crec que, últimament, la Jane i jo no hem estat...
gaire d'acord en algunes coses.
Sí. Penso que en John
té la impressió que el nostre cap m'afavoreix.
- Però... - Bé, ho fa. Vull dir...
Sí que l'afavoreix.
En realitat no...
Volia substituir-me.
T'ho va demanar.
I jo vaig dir que no.
Vaig dir que en John és un gran company, la realitat.
I sí, vaig dir que no volia continuar sense ell.
Així que treballeu junts?
- Sí. - Exacte.
I què feu?
Som enginyers de software.
I quins altres conflictes teniu?
Els fills.
- Els fills? - Exacte.
- Doncs és bastant important. - Sí.
Parlem dels fills.
D'acord.
Molt bé.
Jo en vull.
I ella no en vol.
Exacte.
Què és el que no t'agrada de la idea, Jane?
Em sembla que tenir-ne, tenint en compte la feina que fem,
no és gaire responsable.
D'enginyers de software?
- Sí, és com molt... estressant. - Sí.
- És molt moguda... - D'alta intensitat.
...i intensa.
No sabia que ho fos tant.
- Sí, hi ha molta pressió. - Pot ser-ho.
I del tema treballar i viure junts.
Com funciona?
- És difícil. - Va bé.
Difícil?
Està bé, això ja passa... Per això som aquí.
Puc preguntar per què és difícil?
O de quina manera se't fa difícil?
- Per què...? - Bé...
És d'aquelles coses on ella és inherentment
com molt controladora...
En algunes situacions.
Mira que interessant.
No hi estic d'acord, em sembla...
que és una mica injust.
És com em sento.
I crec que és injust dir-ho així.
Em poses un exemple?
Sí...
Per posar-nos en context a les dues.
Sí, ja saps, com el que vam fer l'altre... Durant el cap de setmana.
Quants són?
Tres... Només un sembla armat.
El paio de groc.
Vull prendre la iniciativa.
La vols prendre tu?
Creus que ho pots fer?
Sí.
He de quedar bé amb l'Holahola.
Mira, si tinc algun problema, diré:
"He d'anar al bany."
Però què dius? I si hi has d'anar de debò?
No hi hauré d'anar.
Trigaré mitja hora.
¿Això era per feina
o només eren amics, John?
Eren clients
amb els quals, ja saps,
havíem de tancar un tracte.
- Sí, exacte. - Sí.
I el vau tancar?
Com et deies? John?
Sí, John.
No sabia que en Lif tingués cosins.
No en parla?
No.
Típic del Khalif.
Igualo.
No et mengis els brètzels. Tenen com un any.
Amb la mantega de cacauet van perfectes.
Com a aperitiu és ideal.
La imatge no és bona.
I, ja saps, això ho és tot.
Total, fins i tot per la pasma.
Té bona premsa.
La Michelle Obama deia:
"La presidència necessita pressupost de publicitat."
Perquè ho és tot. La manera com et veu la gent.
La pasma té una imatge de puta mare i nosaltres, no.
La pasmaganda és real. I no la caguen massa.
I, quan la caguen, fan que te n'oblidis ben ràpid.
Ja veus.
Es posen a fer els balls de TikTok l'endemà.
Total, nano, allà asseguts...
És el que deia, totxo.
Es feia etern.
No vols que les coses rutllin si no hi ets tu.
Aquest és el problema.
Penses que li molesta això?
Sé que sí.
Si som sincers,
estava connectant amb els col·legues negres...
- Hòstia puta. - Cosa que ella no pot fer.
Així que jo feia una cosa que ella mai no hauria pogut fer.
Només eres allà amb ells,
parlant dels diferents tipus de noies...
- I les submises... - No.
La connexió era ser sexista, només això.
- Com? Continua. - No.
Parlàvem de la Mya.
Sabeu qui m'obsessionava en els vells temps?
- La Mya. - El 2001 o 2002.
La recordeu? Hòstia puta.
Tornava corrents a casa només per veure-la a la MTV.
Era allà assegut, intentant que el Sisqó sortís del mig.
Que cabró.
I què n'ha estat, de la Mya?
Doncs d'això parlàvem, precisament...
Es va casar amb un ric i va ser com: "Passo d'això."
Va decidir anar a la seva.
Com: "Passo..." I dèiem: "Recordeu la cançó...?"
Sí, ja la sé.
M'encantava el vídeo.
- És bo, amb el Sisqó? - Sí, exacte.
Estàvem parlant de com ens agradava.
Jane.
El teu llenguatge corporal diu molt.
El que em fot de tot això
és que actues quan ets amb altres homes.
- No. - Sí que ho fas.
Que no.
Estaves actuant amb ells, ni tan sols reies normal.
- És com ric. - No.
Mai no t'he sentit riure així.
Ric així amb les coses gracioses de debò. És el meu riure real.
- Què? -"De debò."
Ho has sentit?
Evitem dir coses cruels o utilitzar el llenguatge absolut
mentre som aquí.
Fora d'aquí feu el que vulgueu.
Bé, això tampoc.
És una cosa que fa quan és amb homes.
I no sé si té res a veure amb el seu pare,
o si és per com et van educar o com la teva mare...
Escolta, tenim una psicòloga, aquí davant.
Deixa-li fer la feina.
T'estàs passant de la ratlla.
Què vols dir amb això?
Crec que el que vol dir en John
és que hi ha un límit.
Gràcies.
D'acord, doncs ell es passava de la ratlla en aquella conversa.
- Quina ratlla? - Sí.
Deies coses racistes sobre mi.
No vaig dir...
M'agraden les llatines, però no les famílies.
Es foten massa pel mig.
No sé què vols dir.
No confio en les dones distants.
Si no té tracte amb la família, és per alguna cosa.
Diu molt de les dones.
Portes anell.
Deus estar casat.
Sí.
Una llatina?
- De fet, és asiàtica. - Hòstia puta.
- No fotis! - Doncs sí.
Si que vas anar lluny!
- A la frontera. - Sí.
Tens sort, m'encanten les asiàtiques.
Són conservadores.
- Això sí. - Saben el seu paper.
No és el meu cas.
Gens ni mica.
Deu ser filipina.
És japonesa, però no conec la família. Podria ser mig coreana.
No en tinc ni idea, sabeu?
Sé que no ets mig coreana, és obvi.
- Ja ho sé. - No, no.
Sé que en les vostres comunitats
hi ha maneres de comunicar-se concretes,
però connectar a través del racisme,
a costa de la teva dona, no és gaire adequat.
Aquest no era el problema, d'acord?
No era el que vaig dir, sinó el que va fer.
- Aquest és el problema. - Nano, em fa mal.
No, no... Deixa'm parlar.
Sempre et dic que no et petis el coll així.
- A la merda. - Se'n penedirà.
És el que li dic: fes ioga, 15 minuts quan et llevis.
Quinze minuts? Demanes massa.
Que algú l'hi expliqui, a aquest matat.
Mira, ara ets jove, i no has de fer-ho.
Quinze minuts sembla molt, però...
Ja les he passat putes.
És manteniment. Si forces el cos, després veuràs.
No vols ser un d'aquells vells del carrer...
- Fet merda. - Ja em passa una mica.
- Amb calma. - Gràcies, John.
La vida és així.
M'agrada.
D'on has sortit?
M'agrada la idea, nano.
T'ho dic de debò.
Van de debò?
No sé de què collons parlen...
No, no, no!
Em moro de gana. Agafa la bossa i sortim d'aquí.
El va tancar ella?
Sí. De manera molt agressiva.
Mare!
Perdoneu.
És un dels problemes de treballar a casa.
Ara li dic que estic ocupada.
- D'acord. - Molt bé.
Digue-li que estaves gelosa i gairebé em mates.
Gairebé em mates!
Matar-te? Et vaig salvar, collons.
No em vas salvar ni res.
- Ets mort ara? - Que si soc mort?
- No, oi? - Ets boja?
- Qui et creus que ets? - Abaixa la veu.
Gairebé moro.
Perdoneu per les molèsties.
- No. - No et preocupis, ja passa.
No és gaire respectuós.
Perdoneu.
- Disculpeu-me. - Res.
No passa res.
- Perdó. - No res.
Sí.
Llavors, John,
¿podem trobar una paraula
que no sigui "controladora" per explicar per què va actuar la Jane?
Crec que la Jane va intervenir perquè potser...
és una mica...
ansiosa.
I vols que la Jane sigui així?
No.
Vull que em deixi ajudar-la a ser-ho menys.
I creus que podries deixar que t'ajudés?
- Sí. - Molt bé.
Això volia sentir.
Ben dit, John.
El cas...
No ho sé. Tinc dificultats amb la idea de...
Com puc fer-ho sense sacrificar les parts...
que em fan ser jo mateixa.
Mira.
Quan vaig anar a la selva de Tortuguero, a Costa Rica,
em vaig trobar un mico, l'aluata de mantell, o Alouatta palliata,
que em mirava directament als ulls.
Al principi li vaig mantenir la mirada,
però em vaig adonar que,
si no feia cas a l'advertència, m'arrencaria la cara.
I vaig desviar la mirada.
Perquè de vegades s'ha d'escoltar la natura.
Ho enteneu?
Sí.
Ja és l'hora,
però ha anat molt bé, oi?
La setmana que ve igual?
Sí, crec que ens va bé.
- D'acord. - Gràcies.
- De res.
El meu codi Venmo és en una nota a la porta.
- Molt bé. - D'acord.
- Tens... - Tinc el mòbil.
Feu-li una foto...
El meu fill... és per allà.
- D'acord. - Gràcies.
Gràcies.
Què volia dir amb la història del mico?
No ho sé.
M'he perdut totalment en aquesta part.
No sabia on mirar.
- El mico era jo? - O potser era jo?
Era un: "Treu-me els ulls de sobre, racista."
Quin terra més maco.
Moltes gràcies, John.
La fusta és de la casa on vivia quan era petita.
La vaig fer portar fa temps.
Ostres.
- T'encanta la casa. Ja es veu. - I tant.
És com un lloc segur.
I...
Com us sentiu des de l'última sessió?
No massa bé, la veritat.
No va gaire bé.
Jane, t'adones que sovint respons pels dos?
Bé, ell no...
L'últim cop semblava que ho feia ell.
Però ara sembla que no respon...
Que vol que jo ho faci, així que...
Molt bé, tens raó.
John, t'adones que ho fas sovint?
Esperar que respongui?
Sí, suposo que m'he acostumat a pensar que ho sap tot.
Ho pots dir amb altres paraules?
Que... no sé tantes coses com ella?
Molt bé.
¿La Jane t'ha deixat prendre la iniciativa
des que ens vam trobar?
Ho he provat.
Surt del mig!
Espera!
No és culpa meva, tens asma.
Per què dius això?
Per què l'asma és rellevant?
L'usa per atacar-me.
No comencis a retorçar-ho per fer veure que tu ets el bo.
No ho faig! Només...
Jo no soc la dolenta, tu ho vas ser.
- Jo tampoc ho soc. - Ja.
Com? Expliqueu-m'ho.
Hi havia un error de software i jo intentava salvar l'ordinador.
Sempre has de solucionar els problemes,
fins i tot quan no n'hi ha.
No faig això.
Començo de zero i vaig fent.
I vas fent?
Els arxius eren bons.
Els arxius estaven ben corruptes.
Després he d'arreglar mil coses.
No fotis. Potser per tots els virus que tens, saps?
Encara no sé ni com pots treballar.
Tu vas fer allò després!
Això és el que em va fotre de mala hòstia.
Mai no em vols atribuir el mèrit de res.
Soc bo pivotant. Ho vas veure.
A LA TEULADA
A la feina sempre et dic què faig.
Estàs informat.
Tercera planta!
Va, no fotis.
Quarta!
- Cinquena! - Déu meu.
Sempre igual. Ella és la màrtir.
Novena planta! Desena planta!
Mataré aquest paio! Me'l carrego!
Onzena!
Dotzena!
A la merda, fill de puta!
Quinzena!
Setzena!
Anem cap a la teulada!
Prepara't per morir, cabró!
Què? Què has dit?
Amb qui parlaves?
Era...?
A qui ho deies? Era per a tu o per a mi?
Amor.
"Prepara't per morir, cabró?"
Som en una pel·lícula?
Es va riure de mi.
A la cara.
Perquè no podia seguir la feina i et salvava el cul...
- Para de riure. - Va ser divertit.
Que ho diguessis.
Vas dir una frase mentre programàvem.
Què?
Imagina si jo hagués dit alguna cosa així.
"Què? Merda amb cafè."
T'hauries partit... Mira, estàs rient.
Perquè no vaig dir això...
Però va ser divertit.
Fa mal si rius d'una cosa així.
Era per anar-hi.
A on?
És una ximpleria.
I t'ho prens com si t'estigués menyspreant.
Et penses que no puc viure sense tu.
T'he salvat molts cops, és un fet.
Quan m'has salvat la vida?
Esquiant.
Esquiant?
Era la tita.
- No la vida. - Doncs amb més raó.
Com si la pogués utilitzar sovint.
Quan són els teus problemes i el teu punt de vista,
t'he d'ajudar i entendre't.
Però, si són els meus, tot és una puta collonada.
- Perdó. - Res.
Ets valent i sincer.
Perdona, no toquis el piano.
No és per tocar-lo.
Era del meu avi.
És l'únic que van poder salvar de la guerra.
A un dels nazis li agradava com el tocava.
Ostres, perdona. No ho sabia...
- Torna a seure, John. - D'acord.
Moltes gràcies.
No sabia que no es podia tocar.
Ho fa molta gent, no et preocupis.
Posa un cartell, ja tens un codi QR.
I...
Aquesta és la vostra dinàmica?
La Jane pren la iniciativa, amb el rol de líder? Sempre?
No era així a l'inici.
A l'inici jo tenia més...
experiència programant i, ja saps...
Li vaig ensenyar algunes coses.
Com?
Et vaig donar molts consells.
Mira, si soc sincer, estava molt més còmode en aquell paper
perquè sentia que em valorava més.
I ho trobo a faltar.
Dir això et fa vulnerable. Com et fa sentir, Jane?
Encara et valoro, John.
A vegades fas com...
si et retingués, sembla que pensis això.
No ho penso. No m'estàs retenint.
De debò.
Ho veieu?
És el resultat de la feina que fem junts. La força...
d'aquesta habitació.
El que m'agradaria que féssiu
és intentar donar-vos un temps mort quan les coses es posen més intenses.
Pot semblar una ximpleria, però nosaltres ho fem i ens funciona.
Dieu "temps mort" i us doneu 20 minuts.
Després, si voleu, en torneu a parlar,
però el cas és que nou de cada deu vegades
ja no sembla tan important.
Ho provareu?
- La pròxima vegada? - Sí.
- D'acord. - Bé.
Tu li caus millor.
- No és cert. - Sí que ho és.
Tu caus bé a tothom.
Ets més simpàtic.
¿Per què no comencem la sessió dient alguna cosa bona
que faci el teu company per tu?
Jane?
El John sempre deixa la tapa abaixada.
Ha passat res a la feina aquesta setmana?
John.
Molt bé. Val més que en parlem sense embuts.
Sembla que la feina és un punt molt conflictiu per a vosaltres.
Sí. No...
No ha anat gaire bé.
Pot ser depressió, per ser davant la pantalla tot el dia.
No és això.
Què diries que és llavors?
Què ha passat aquesta setmana?
Vam anar a un retir laboral. De càmping.
És més lluny del que deia l'Holahola.
No ens podien donar les coordenades del paio?
No deuen saber on és.
És en un lloc desconegut.
Segur que no ens hem perdut?
I què hi fèieu, en aquest retir?
- Caçàvem. - Ostres.
No pensava que fóssiu d'aquests tipus de persona.
I què caçàveu?
Preses grans.
Sí, grans.
Ell és un gran caçador.
"Ell és un gran caçador."
Tot sembla igual.
I ara!
El bosc és el bosc. Ens hem perdut.
Creus que, després de dos dies, trobaràs cobertura així?
No ens hem perdut, confia en mi. Sempre fas igual.
Què he fet?
Estressar-te.
No fallarem aquesta missió.
Sé que et preocupa, però no fallarem.
- El trobarem abans que fosquegi. - D'acord.
Al principi estava bé.
Em tornava a necessitar
i era com que s'encenia la flama de nou.
Jane?
Sí.
Hi va haver una petita guspira a l'inici.
I quan va fallar tot?
Estàvem treballant, acampant, caçant...
I, de sobte, el masclisme.
Bocabadada?
Només si agafes alguna cosa.
Tot això és estrany.
Per què?
Fas com si fóssim a Disneyland,
així acampant, és...
No ho sé.
No he vist cap rastre de l'objectiu.
No hi ha cobertura. No hi ha ningú. Estem...
Com sabem si encara és per aquí?
- Molt bé, a la merda. - Què fots?
Què collons fots?
Tranquil·la.
Para, John... El caçador et sentirà! Ets boig?
Així vindrà ell.
No el trobem, que vingui ell.
Què collons fots?
El truc és disparar a sota, no directament.
És per un llibre.
És això.
Així en parlaràs?
És això el que diràs?
Tot això és per un llibre.
Ho sento, què hi té a veure un llibre?
Em va enganyar.
És trist.
El què?
Hi havia un insecte atret per això...
No res.
Intenta relaxar-te.
Si una cosa et posa trista...
intenta veure'n la part positiva.
Per exemple, mira totes les estrelles.
La majoria de la gent ja no les pot veure.
És com a El profeta.
El plaer en la tristesa.
Estic cansada.
Vaig al llit.
De debò et va agradar El profeta?
Què?
El llibre. El profeta.
Sí. Què li passa?
L'has llegit?
No.
Així que sí que va ser un llibre.
Va començar amb el llibre. No va ser això.
Bé, i què va ser llavors?
Em vas dir que era el teu preferit.
- Quan ho vaig dir? - Jo ho vaig dir.
I també que al veí guapo li encantava i tu vas respondre... Què?
Sí, per això ho devia dir. Estava...
No m'agrada el paio.
No m'agrada com lliga amb tu, no l'entenc.
És per això que ho vaig dir... Només és un llibre.
Em vas mentir?
Sí.
Vaig mentir.
No crec que n'hi hagi per tant.
Pensava que havíem connectat per això, pel llibre.
¿Penses que una agència d'espionatge internacional
ens ajuntaria per això?
No.
Com si fos una aplicació de lligar?
- D'acord. És culpa meva... - Espera, què vols dir?
Perquè mai no t'he vist llegir des que et conec, així que...
Té sentit.
Et conec, Jane.
Ets molt calculadora en com dius les coses.
Si vols dir-me "estúpid", fes-ho.
- Així en podem parlar. - No et dic "estúpid".
Només dic la veritat: que no llegeixes llibres.
Què vols...?
Mira. Anem a dormir, d'acord?
Podem barallar-nos sobre llibres al matí.
Sí, estic cansada.
M'has estat ensenyant tot el dia, com si fos la teva aprenent...
Escolta...
Volia compartir coses amb tu.
Fèiem coses junts.
- T'ensenyava... - No, era condescendent i controlador.
Que soc controlador?
Sí.
No puc ni menjar-te el cony sense que em diguis com fer-ho,
cada puta vegada, com si no n'hagués vist cap.
- Perquè no saps com m'agrada. - Cada puta vegada?
Si escoltessis, potser no t'ho hauria d'explicar sempre.
Típic de tu: "Et deixo malament per sentir-me bé."
- Què vols? Si no saps fer les coses. - I una merda.
- Ets com un nen. - Ets sota un refugi que he fet.
- He fet foc, he pescat... -"Jo, home. Refugi, menjar, foc, aigua."
- Ves a la merda. - Molt bé.
Per què ets així? Per què fas això? No t'entenc.
Soc més profunda.
Que dius que què?
Sí, no ho pots entendre...
Calla! Sempre em deixes d'imbècil.
"Calla", "ves a la merda"... Això t'ho va ensenyar la mama?
Estàs obsessionada amb ma mare.
Que jo hi estic obsessionada?
Li truques cinc cops al dia!
No és sa i és...
- Necessites límits. - Altre cop?
- Sí, posa-te'n. - És la parida més...
- Sempre... - Ets un puto consentit.
No saps ni què vol dir això.
Soc l'únic home de la seva vida.
La cuido perquè soc el seu fill.
Què has fet tu pel teu pare?
A part de no parlar-li mai més?
És una bona mare.
No saps ni què vol dir això,
perquè estàs massa ocupada amb el colló de gat.
Així que calla.
No la mencionis
cada cop que ens barallem perquè no tens ni idea de sentiments.
No saps què és tenir cura d'algú.
Només ho fas veure i imites com un coi de robot
el que fa l'altra gent.
No sé si és que ets mig autista, però ets ben estranya
i l'únic que fas és que els altres ens sentim malament.
Ja ho vas dir tu mateixa: no series bona mare.
Així que no em vinguis amb romanços.
És igual, ja hem fallat la puta missió.
El contacte d'emergència.
Què?
Qui és el teu?
La meva mare.
Tu ets el meu.
El cap treia foc pels queixals, per dir-ho així.
Una coseta.
Agafeu dies lliures alguna vegada?
- Gairebé mai. - No.
- Cap.
¿I si treballeu separats un temps,
en comptes de fer-ho sempre junts?
- No funciona així. - Cert.
Mireu.
És només una feina.
Només això. No és de vida o mort.
Sé que hi ha coses difícils.
Però heu de recordar que ningú us obliga a estar junts.
No teniu una pistola al cap.
Podeu deixar la relació quan vulgueu.
Si voleu estar junts, és decisió vostra.
Ara mateix, voleu estar millor.
Si no, no vindríeu cada setmana ni us obriríeu a parlar així.
Oi?
D'acord.
Potser li podem preguntar a l'Hola...
Al cap, si podem separar...
- Els projectes, durant un temps. - Sí.
Ens aniria bé.
Això sembla un bon pla.
Esteu millor?
- Sí, sí. - Sí.
Molt bé. Fins a la setmana vinent.
- Sí, gràcies. - Mercès.
I abans que me n'oblidi, teniu això.
Què és?
Són les gravacions.
Les gravacions?
Recordeu el contracte?
Gravo les sessions i a final de mes us les dono.
Així les veieu, per si ens hem deixat coses, us escolteu...
- Molt bé. - D'acord.
On són les càmeres i els micròfons?
Doncs amagats per tota l'habitació.
Si la gent veu les càmeres, actua de manera poc natural.
És clar. Sí.
Ho escoltarem de nou.
- Sí. - Bé.
Genial. Ja me n'havia oblidat.
- Sí. - Gràcies.
- Mercès. - De res.
Què és això? Quina peça més bona.
Moltes gràcies.
La va fer una persona a Kütahya,
ja no és viu.
Un artista que es diu Ulubek Mancho.
Va ser l'última obra.
Va dir: "Això acaba aquí."
Molt bé.
Fins a una altra.
- M'encanta la casa. - Gràcies.
No oblideu el Venmo a la porta.
- Sí. - Ja el tenim.
Hòstia puta.
Mare!
La mare treballa! Encara soc a la feina.
Mare, foc!
Hauríem de provar algú altre?
No, no és per nosaltres.
Sé que no és divertit, però va bé...
Ara m'ho retrauràs quan ens barallem.
-"Si anéssim a teràpia..." - Temps mort!
Sí, s'ha calat foc a la casa. Hi ha fum per tot arreu...
No ho sé.
Sí, hi tinc moltes coses especials, a la casa.
Afanyeu-vos!
Subtítols: Gerard Minaya Surroca
Supervisor creatiu Guillermo Parra