Felrobbantottad a házam.
Csak vettél egy házat, de nem beszélted meg velem.
Nem mehetsz a saját fejed után! Mák, hogy nem bénáztuk el.
- Ésszel! - Oké.
John, te gyerekeket akarsz hozni
az életünkbe egy ilyen nap után?
Mi lesz a családdal?
Nem hittem, hogy ilyen hülye...
- Ne hülyézz le... - Bosszant, hogy én mentettem a szitut?
Bosszant, hogy learatod a babérokat.
Megállapodtunk, hogy összeszedünk bizonyos összeget,
aztán elválnak útjaink.
Mintha szakíthatnátok,
és kiszállhatnátok...
El tudjátok képzelni, hogy a Cég ilyen nyitott?
LE AKAROD CSERÉLNI A JOHNODAT?
- Jó napot! - Üdv!
- Gyönyörű ez a ház. - Igen.
- Jó lehet itt dolgozni. - Köszönöm.
Köszönöm. Végre kiköltöztünk a városból,
és ez álmaim otthona.
- Tényleg pompás. - Köszönöm, csak...
itt sokkal inkább önmagam vagyok.
- Igazán kellemes. - Fantasztikus.
- Igen. - Igen.
Nos...
miért jöttek terápiára?
Az utóbbi időben Jane-nel...
nem értünk egyet bizonyos dolgokban.
Igen. Azt hiszem, Johnnak
az a benyomása, hogy a főnökünk jobban szeret engem,
- de... - Mert így van.
Tényleg jobban szereti.
Igazából nem...
Azt akarja, hogy cserélj le.
Megkérdezte, hogy... lecserélsz-e.
Mondtam, hogy véletlenül sem.
John nagyszerű társ, és ez így igaz.
Azt mondtam, nem akarok előrelépni, csakis vele.
Tehát együtt dolgoznak?
Igen.
És mivel foglalkoznak?
Szoftvermérnökök vagyunk.
És miben nem értenek még egyet?
A gyerek dolgában.
- A gyerek dolgában? - Igen.
- Az komoly téma. - Igen.
Beszéljünk a gyerekekről!
Rendben.
Te...
Én akarok párat.
Ő meg nem.
Igen.
Milyen fenntartásai vannak a gyerekekkel, Jane?
Úgy érzem, a mi munkákban
nem lenne felelősségteljes.
Szoftvermérnökökként?
- Igen, szerintem... stresszes. - Igen.
- Gyorsan pörgő szakma... - Nagyon intenzív.
...és nagyon intenzív.
Ilyen intenzív volna egy szoftvermérnök munkája?
- Nagy a nyomás. - Előfordul.
Együtt dolgoznak, együtt élnek.
Az milyen?
- Necces. - Jó.
Necces?
Semmi gond, előfordul. Ezért vagyunk itt.
Megkérdezhetem, miben necces?
Vagy hogy te mennyiben érzed neccesnek?
- Miért... - Hát
ez az egyik, amiben úgy érzem, hogy ő alapból
irányítani akar...
bizonyos helyzetekben.
Ez nagyon érdekes.
Nem értek egyet, szerintem...
ez kicsit igazságtalan.
Így érzem.
Én meg úgy, hogy ez igazságtalan.
Mondana egy példát?
Igen...
Kontextusba helyezné ezt Jane-nek és nekem?
Amit a minap csináltunk... A hétvégén.
Hányan vannak?
Hárman. De mintha csak egynél lenne fegyver.
A sárga ruhás faszinál.
Most én akarok előremenni.
Te akarsz előremenni?
Gondolod, hogy menni fog?
Igen.
Bizonyítanom kell Sziamiának.
Ha bármi gond van, úgyis hallasz, és azt mondom:
„Kimegyek brunyálni.”
Rettenetes ötlet. Mi lesz, ha tényleg ki kell menned?
Nem kell majd kimennem.
Max félórás meló.
Ez a munkához köthető,
vagy ők csak a barátai voltak, John?
Ügyfelek,
és az volt a cél,
hogy megkössünk velük egy szerződést.
- Igen. - Igen.
És aláírták?
Hogy is hívnak? John?
Igen, John.
Nem is hallottam Lif New York-i rokonáról.
Nem beszél a családról?
Nem.
Hát Khalif ilyen.
Megadom.
Ne egyél abból! Van vagy egyéves.
De a mogyoróvaj pereccel tökéletes párosítás.
Meglepő, hogy nem elterjedtebb rágcsa.
Nem értenek a márkaépítéshez.
Tudod, a márkaépítés minden.
Úgy van, még a zsaruknál is.
Jól el tudják adni magukat.
„Bár az elnök is költhetne reklámra!”
Még Michelle Obama is azt mondta:
Mert minden a látszaton múlik.
Ahogy mások rád néznek, amilyennek látnak.
A zsaruk jól felépítik magukat. A feketéknek is jobban kéne.
A zsarupropaganda működik. Nem sűrűn bénázzák el.
Ha meg igen, kurva gyorsan elfelejtetik velünk.
Igaz.
Másnap TikTok-táncot lejtenek a tetthelyen.
Igen, ezt csinálják...
Erről beszélek!
Egy örökkévalóságig tart.
Csak nem tetszett, hogy nélküled is jól ment.
Ez a gond.
És ön szerint ez zavarja Jane-t?
Tudom, hogy igen.
Legyünk őszinték,
feketékkel haverkodtam...
- Jó ég! - ...és ez neki
nem megy annyira jól.
Úgy közeledtem, ahogy ő nem tud, és ez zavarta.
Azokkal az alakokkal voltál,
és mindenféle lányokról beszélgettek,
- akik szétteszik a lábukat. - Nem.
Szexista dumákkal haverkodtatok,
erről volt szó.
- Hogyan? Meséljen még erről! - Nem.
Myáról beszélgettünk.
Tudjátok, kire kattantam rá régen?
- Myára. - 2001-2002?
Hogy emlékszem-e Myára? Baszki!
Szerda délután négykor rohantam haza MTV-t nézni.
Csak ültem ott, próbáltam nem észrevenni Sisqót.
Mi a tököm, feka?
Tényleg, mi lehet Myával?
Épp erről beszélgettünk, azt mondtuk...
Hozzáment egy gazdag pasihoz, de meggondolta magát.
- Igen. - Inkább egyedül maradt.
Azt kérdezgettük egymástól, emlékszünk-e számokra.
Igen.
Emlékszem, szerettem azt a klipet.
- Annyira jó! Sisqóval? - Igen.
Arról beszélgettünk, mennyire szeretjük Myát.
Jane!
A testbeszéde sokat elárul.
Az ebben a nehéz,
hogy szerintem... megjátszod magad más férfiak között.
- Nem. - De igen.
- Nem. - Szerintem...
Megjátszottad magad, nem is úgy nevettél, ahogy szoktál.
- De így nevetek. - Nem.
Sosem hallottalak így nevetni.
Így nevetek, amikor valamit tényleg viccesnek találok.
Ez az igazi nevetésem.
- Hm? -„Tényleg vicces.”
- Hallotta? - John!
Tartózkodjunk a kegyetlen és szélsőséges nyelvhasználattól,
amíg itt vagyunk.
Máshol azt csinál, amit akar.
Vagyis nem, de érti.
Szerintem ezt csinálja férfiak között.
Nem tudom, az apjához van-e köze,
vagy ahhoz, ahogy felnőtt, ahogy anyukád...
Hű, figyelj csak, van itt egy terapeuta.
Hadd tegye a dolgát, oké?
Ez így nem járja.
Mit jelent ez egyáltalán?
Szerintem azzal, hogy „ez így nem járja”, John arra céloz,
hogy ön átlépett egy határt.
Köszönöm.
Oké.
Oké, hát ő jó sok határt lépett át
abban a beszélgetésben.
- Milyen határokat? - Igen.
Rasszista dolgokat mondtál rólam.
Nem én...
Szeretem a latin csajokat, csak a családjukat nem.
Mindenbe beledumálnak.
Nem is tudom.
Egy nő csak álljon közel a családjához!
Tény, hogy gond van, ha egy nő nincs közel a családjához.
Sokat elárul róla.
Gyűrűt hordasz.
Nyilván nős vagy.
Aha.
Latina a nejed?
- Igazából ázsiai. - Bakker!
- Komoly? - Keleten jártam.
Hogy érted, hogy keleten?
- A határtól keletre. - Igen.
Mázlista vagy, bírom az ázsiaiakat.
Elég konzervatívok.
- Tény. - Tudják, hol a helyük.
Az enyém ugyan nem.
Egyáltalán nem ilyen.
Nyilván filippínó.
Japán, de nem találkoztam a családjával. Lehet épp koreai szerűség is.
Fingom sincs, vágjátok?
Nyilvánvalóan tudom, hogy nem vagy koreai szerűség.
- Mintha... - Nem.
Világos, hogy a közösségeiken belül
megengedhetőek bizonyos kommunikációs eszközök,
de ha ebben a közösségben rasszista szövegekkel barátkozik
a felesége terhére, az aligha tartozik ebbe bele.
Nem ez volt a gond, oké?
Nem az volt a gond, amit mondtam, hanem amit ő tett.
- Látod? Ez a gond a fekával. - De fáj.
Nem, hadd... Nem, hadd beszéljek!
Mondom a fekának, hogy ne ropogtassa a nyakát.
- Baszd meg! - Később még megbánod.
Ezt magyarázom neki. Jógázzon negyedórát ébredés után.
Negyedórát? Az jó sok.
Valaki magyarázza el a fekának, miről beszélek.
Most még fiatal vagy, gondolom, nincs erre szükséged.
Negyedóra elég soknak tűnik reggel...
Sok mindenen átmentem, de folytasd!
Karbantartás. Ha adsz a testednek, vissza is kapod tőle.
Voltak az öregek, akik ilyen nyakkal jártak az utcán.
- Ne akarj ilyen lenni! - Nehezen mászom fel a lépcsőn.
- Ne csináld, oké! - Kösz, John.
Az élet karbantartás.
Ez tetszik.
Ki ez a feka?
Ez nagyon tetszik, haver.
Én mondom, nem kamuzok.
Ez most komoly?
Lövésem nincs, miről beszélnek...
Nem!
Éhen döglök, baszod, fogd a táskát, és tűnés onnan!
Tehát Jane íratta alá.
Igen. Nagyon agresszívan.
Anya!
Elnézésüket kérem.
Ez az otthoni munka egyik következménye.
Megmondom neki, hogy vannak nálam.
- Rendben. - Jó.
Mondd el, hogy irigy voltál, és majdnem megöltek miattad.
Az irigységed miatt.
Nem öltek meg. Megmentettelek.
Nem mentettél meg. Elvoltam nélküled.
- Most hulla vagy? - Hogy hulla vagyok-e?
- Igen. Az vagy? - Megőrültél?
- Kinek képzeled magad? Istennek? - Halkabban!
Majdnem meghaltam.
Ne haragudjanak!
- Ugyan! - Nem gond, aranyosnak tűnt.
Inkább szemtelen.
Bocsánat.
- Bocsássanak meg! - Nem.
Semmi gond.
- Bocsánat. - Nem gond.
Igen.
Na szóval, John,
tudnak nekem mondani egy szót
az irányításon kívül, ami megmagyarázza, miért avatkozhatott közbe Jane?
Úgy érzem, talán azért avatkozhatott közbe, mert...
időnként...
szorong.
És ön örül, amiért Jane ennyire szorong?
Nem.
Annak örülnék, ha segíthetnék oldani a szorongását.
És gondolja, hogy ezt engedhetné Johnnak?
- Igen. - Nagyszerű!
Nagyon jó!
Szép munka, John!
Azért...
Nem tudom, továbbra sem lelkesedem az ötletért...
Hogyan lehetséges ez anélkül...
Anélkül, hogy feláldozzak valamit önmagamból?
Tudja,
amikor a tortuguerói dzsungelben voltam, Costa Ricán,
egy ritka bőgőmajom, az Alouatta Palliata
egyenesen a szemembe nézett.
Eleinte álltam a tekintetét,
amíg rá nem jöttem,
hogy ez figyelmeztetés, és ha kell, letépi az arcomat.
Elfordítottam a tekintetem.
Mert néha hallgatnunk kell a természetre.
Ért engem?
Igen.
Lejárt az időnk,
de ez nagyon jó volt, igaz?
- Igen. - Jövő héten ugyanekkor?
Azt hiszem, megoldható.
- Nagyszerű. - Nagyon köszönjük.
- Köszönöm. - Igazán szívesen.
A fizetéshez a kód egy lapon van az ajtónál.
- Szuper. - Oké.
- Ugye van... - Itt a telefonom.
Lefotózhatja...
A fiam... Végeztünk, kint van.
- Oké. - Köszönjük.
Köszönjük.
Szerinted mit akart mondani a majmos történettel?
Nem tudom.
Gondolkodtam, de nem jutottam semmire.
Nem tudtam, hová nézzek.
- Én voltam a majom? - Vagy gondoltam, inkább én?
Ez ilyen rasszista dolog volt, hogy: „Ne nézz a szemembe!”
Nagyon szép padló, doki.
Köszönöm, hogy észrevette, John.
Hiszi vagy sem, a parketta a gyerekkori otthonomból van.
Ezer éve idehozattam.
Hűha!
- Látom, mennyire szereti ezt a házat. - Így igaz.
Igazi kis menedék nekem.
Tehát...
hogy állnak a dolgok a legutóbbi beszélgetésünk óta?
Őszintén szólva nem valami jól.
Nem épp fényesen.
Jane, észrevette, hogy gyakran válaszol kettejük nevében?
Hát ő nem...
Úgy érzem, legutóbb ő felelt helyettem is.
Most meg mintha nem...
felelne, inkább tőlem várja, szóval...
Oké, ez jogos.
John, feltűnt, hogy sokat csinálja ezt?
Hogy Jane-től várja a választ?
Igen, megszoktam, hogy azt hiszi, neki mindenre van válasza.
Megfogalmazná máshogy, John?
Nem... tudok annyit, mint ő?
Nagyon jó.
Előfordult, hogy Jane átadta a kezdeményezést
a legutóbbi találkozásunk óta?
Próbálkoztam.
El az útból!
Várj!
Nem az én hibám, hogy asztmás vagy.
Ezt meg miért mondtad?
Hogy jön ide az asztma?
- Csak belém fojtja a szót. - Ne csűrd-csavard,
amíg végül úgy tűnik,
hogy te vagy a jófiú, én meg a rossz.
Nem! Csak azt mondom...
Nem én vagyok a rosszfiú, te voltál gonosz.
- Én sem vagyok rosszfiú. - Ja.
Hogyhogy? Ezt fejtsék ki!
Volt egy szoftverhiba,
és nem hagytam a gépet összeomlani.
Mindig neked kell elsőnek
problémát keresni, amikor minden jól van úgy, ahogy.
Nem keresek problémát.
Nulláról kezdem, és végigmegyek a kódon.
Végigmész a kódokon?
- Igen. - Tiszták a fájljaim.
- Semmi bajuk. - Csurig vannak hibával.
Durva, mennyit kell takarítanom utánad.
Tényleg? Mert hihetetlen, milyen kártevő szoftvered vannak.
Elképesztő, hogy még fut.
Te csináltad még azt utána!
Hát éppen az készített ki.
Egy jó szavad nincs arra, amit én csinálok, oké?
Gyorsan váltok. Én tanítottalak.
LÉPCSŐHÁZ TETŐKIJÁRAT
Kommunikálok veled meló közben.
Mindig képben vagy.
Harmadik emelet!
Jaj, ne már!
Negyedik emelet!
- Ötödik! - Úristen!
Nem változol. Mindig mártír vagy, értem én.
Kilencedik emelet! Tizedik emelet!
Kinyírom ezt a faszit!
Tizenegyedik!
Tizenkettedik!
Kapd be, faszparaszt!
Tizenöt!
Tizenhatodik emelet!
A tetőre megyünk!
Meghalsz, a kurva anyádat!
Mi van? Mit akarsz mondani?
Kivel beszéltél?
Ez most...
Ez kinek szólt? Neked vagy nekem?
Drágám!
„Meghalsz, a kurva anyádat?”
Lemaradtam az első filmedről?
- Kinevetett. - Beszarás!
A szemembe.
Mert nem bírta a tempót kódolás közben, és megmentettelek...
- Ne nevess! - Vicces volt.
Hogy ezt mondtad.
Volt egy beszólásod kódolás közben.
Mi van?
Képzeld el, ha én mondtam volna. Ha azt mondom:
„Ez a fasza, nyuszipofa.”
Képzeld el, ha te... Nevetsz.
Mert nem ezt mondtam...
Igen, de vicces volt.
Fáj, ha kinevetsz ilyesmiért.
Ez kellett, hogy odajussunk.
Hová jussanak?
Egy pillanatról van szó.
Úgy fogod fel, mintha lefitymálnálak. Nem fitymállak le.
Azt hiszed, nem vagyok meg nélküled. Az a fitymállás.
Sokszor kellett megmentenem. Ez tény.
Mikor mentetted meg az életemet?
Amikor síeltünk.
Amikor síeltünk?
A farkam mentetted meg.
- Az nem az életem. - Nem volt kis dolog.
Nem mintha lenne mire használnom.
Ha rólad, a problémáidról meg a nézőpontodról van szó,
támogatnom kell, és meg kell értenem.
Ha viszont én vagyok soron, senki le se szarja.
- Bocsánat. - Nem baj.
Bátor és őszinte.
Bocsánat, de kérem, ne játsszon azon a zongorán.
Nem arra van.
A nagypapámé volt.
Csak ezt tudták megmenteni a háborúban.
Egy náci szívesen hallgatta őket, így menekültek meg.
Jesszusom, bocsánat. Nem...
- Üljön vissza a helyére, John! - Jól van.
Nagyon köszönöm.
Nem tudtam, hogy nem lehet rajta játszani.
Sokan próbálkoznak, semmi gond.
Kiírhatná rá. Végül is QR-kódja már van.
Tehát...
Általában ilyen a kapcsolatuk dinamikája?
Jane irányít, mindig övé a vezető szerep?
Eleinte nem így ment.
Akkor még tapasztaltabb voltam...
a kódolásban nála, és tudja, sok...
Sok mindenre én képeztem ki.
Te képeztél ki?
Sokat segítettelek.
Igazából jobban éreztem magam abban a szerepben,
mert úgy tűnt, mintha felnézne rám.
És ez hiányzik.
Kiszolgáltatottá teszi magát ezzel a beismeréssel. Mit szól ehhez, Jane?
Most is felnézek rád, John.
Néha úgy teszel,
mintha visszatartanálak. Olyan, mintha ezt éreznéd.
Nem érzem ezt. Nem hiszem, hogy visszatartasz.
Nem.
Ezt érzi?
Ez az itt végzett munkánk ereje.
Ennek a szobának az ereje.
Azt szeretném,
ha megpróbálnának időt kérni,
amikor kezdenek indulatosak lenni.
Bután hangzik, de a férjemmel ezt tesszük,
és tényleg beválik.
Időt kérnek, húsz perc szünetet tartanak,
aztán ha újra akarják kezdeni a beszélgetést,
azt persze lehet, de az a fura, hogy tízből kilencszer
ugyanaz már nem tűnik fontosnak.
Ezt meg tudnák próbálni?
- Akkor legközelebb? - Legközelebb.
- Jó.
Téged jobban bír nálam.
- Nem igaz. - De, igaz.
Mindenki téged bír jobban.
Szimpatikus vagy.
Kezdhetnénk ma azzal, hogy említenek egy jó dolgot,
amit a társuk tesz önökért.
Jane?
John mindig lehajtja a WC-ülőkét.
Történt valami ezen a héten a munkában?
John?
Jó, ne kerülgessük, mint macska a forró kását.
A jelek szerint a munka az igazi konfliktusforrás önök között.
Igen. Nem...
Nem volt jó hetünk munka szempontjából.
Az egész talán betudható annak is, hogy egész nap a monitort nézik.
Nem a monitor az oka.
Akkor ön szerint micsoda?
Mi történt a héten?
Kicsit kimozdultunk dolgozni. Táboroztunk.
Tovább tart, mint Sziamia mondta.
Miért nem adta meg a koordinátákat, ahol megtalálhatjuk az emberünket?
Gondolom, nem tudja, hol van.
Nyilván lement a térképről.
Biztos, hogy nem tévedtünk el?
De mit csináltak ezen a táborozáson?
- Vadásztunk. - Hű!
Nem gondoltam volna, hogy szoktak vadászni.
Mire vadásztak?
Nagyvadra.
Jó nagyra.
John nagyvadakra megy.
„John nagyvadakra megy.”
Ugyanolyan.
Szerintem nem.
Az erdő az erdő. Eltévedtünk.
Gondolod, két nap után csodák csodája, egyszer csak lesz térerő?
Nem tévedtünk el. Bíznál bennem? Mindig ezt csinálod.
Mármint mit?
Itt görcsölsz nekem.
Nem fogjuk elbukni ezt a küldetést. Tudom, hogy aggódsz,
de nem bukjuk el.
- Sötétedés előtt megtaláljuk. - Oké.
Eleinte kellemes volt.
Úgy éreztem, megint kellek neki,
és mintha újra meglett volna a szikra.
Jane?
Igen.
Volt egy kis szikra az elején.
Hol csúsztak félre a dolgok?
Dolgoztunk, táboroztunk, vadásztunk.
Aztán előjött belőle a macsó.
Ez bejön?
Ha fogsz vele valamit, igen.
Az egész küldetés furcsa.
Hogyhogy?
Úgy viselkedsz, mintha Disneylandben lennénk.
Mintha táboroznánk. Ez...
Nem is tudom.
A célpontnak nyomát sem láttuk.
Nincs térerő. Nincs itt senki. Csak...
Honnan tudjuk, hogy még itt van?
- A faszomba már! - Mit csinálsz?
Mi a tököm?
Csillapodj!
Ne csináld, Jo... Meghall a vadász! Elment az eszed?
Akkor idejön hozzánk.
Nem találjuk, úgyhogy ő jön ide.
Mi történik?
Az a trükkje, hogy alá kell célozni, nem rá.
Nem olvastam könyvet.
Ez történt.
Így fogsz beszélni erről?
Ezt akarod mondani?
Az egész egy könyv miatt van.
Elnézést, de hogy is jön ide egy könyv?
Hazudott.
Szomorú.
Mi szomorú?
Idevonzott egy bogarat ez a...
Semmiség.
Próbáld elengedni magad.
Amikor eszedbe jut valami szomorú...
próbálj inkább a benne rejlő örömre gondolni.
Mondjuk most itt vagyunk a csillagok alatt.
A legtöbb ember ezt már sosem látja.
Mint A prófétában.
Az örömre a bánatban.
Fáradt vagyok.
Lefekszem.
Tényleg szereted A prófétát?
Mit?
A könyvet. A Prófétát.
Igen. Mi van vele?
Olvastad egyáltalán?
Nem.
Szóval egy könyvről szólt.
A könyvvel kezdődött, de nem a könyvről szólt.
Hát akkor miről?
Azt mondtad, a kedvenc könyved. Hogy...
- Mikor mondtam ilyet? - Mondtam, hogy a kedvencem,
meg hogy a dögös szomszéd is szereti, te meg erre... Mi van?
Akkor azért lehetett. Mert...
Nem bírom a pasast.
Nem bírom, ahogy flörtöl veled. Nem értem.
Azért... mondtam ezt a... Csak egy könyv.
Tehát hazudtál?
Igen.
Igen, hazudtam.
Nem hinném, hogy ez feljogosít ilyen reakcióra.
Azt hittem, ezért lettünk pár. Mert ez a kedvenc könyvünk.
Gondolod, egy nemzetközi kémszervezet azért állított minket párba,
mert ugyanazt a könyvet szeretjük?
Nem.
Mint a Tinder vagy ilyesmi?
- Oké, nem, tévedtem. - Mit akarsz ezzel mondani?
Soha nem láttalak még könyvet olvasni,
amióta ismerlek, szóval...
Logikus.
Ismerlek, Jane.
Mindig nagyon kiszámítod, hogy fogalmazol.
Ha le akarsz hülyézni, akkor hülyézz le,
- és beszélgethetünk. - Nem hülyéztelek le.
Annyit mondtam, hogy nem olvasol, ami igaz is.
Mit akarsz...
Jól van, most már alhatnánk?
Reggel még huzakodhatunk könyveken, jó?
Jól van. Fáradt vagyok.
Egész nap úgy oktattál, mint a diákod lennék, és...
Csak...
Csak meg akartam osztani veled ezt-azt.
Együtt csináltunk dolgokat. Megmutattam...
Elég leereszkedő voltál, és irányítottál...
Én vagyok leereszkedő, én irányítalak?
Igen.
Jane, ha csak kinyallak,
akkor is megmagyarázod, hogyan kell,
mintha életemben nem láttam volna kibaszott pinát.
Nem tudod, hogy szeretem, szóval el kell mondanom.
- Minden kurva alkalommal? - Ha hallgatnál rám,
talán nem kéne mindig elmondanom, hogyan nyalj ki.
Jellemző. „Ki kell herélnem téged, hogy méltónak érezzem magam.”
Mindent meg kell tanítanom neked, mert nem sokat tudsz.
- Nem kell tanítanod. - Gyerekes vagy!
Fedél van a fejed fölött!
- Én raktam tüzet, én fogtam halat. -„Férfi vagyok, fedél.
„Étel, tűz, víz.”
- Kapd be! - Aranyos.
Miért vagy ilyen? Miért csinálod ezt? Nem értem.
Komolyabb prioritásaim vannak.
Komolyabb prioritásaid?
Igen, te úgysem vagy képes megérteni...
Kuss már! Mindig éreztetned kell másokkal, milyen hülye.
„Kuss már!” „Kapd be!”
Anyád arra tanított, hogy így beszélj a nőkkel?
- Anyám a mániád. - Várj!
Szerinted anyád az én mániám?
Te hívod fel naponta ötször.
Ez kissé egészségtelen, és...
- Határok kellenek neked. - Mi ez a határokkal?
- Kellenek neked. - Ez a legfehérebb duma, amit...
- Folyton... - Kibaszott menő beszólás!
Azt sem tudod, mit jelent.
Meghalt a férje, én vagyok a férfi az életében.
Gondoskodom róla, mert ő szült.
Te mit tettél apádért, miután anyád meghalt?
Azon kívül, hogy többé nem álltál szóba vele.
Jó anya.
Neked fingod sincs, milyen az,
mert egy kikúrt macskával császkálsz fel-alá.
Szóval egy szót se róla!
Kurvára ne őt hozd fel,
ahányszor összekapunk, mert nem érted az érzelmeket.
Lövésed sincs, mit jelent törődni valakivel.
Csak eljátszol mindent, mechanikusan leutánzod,
amit mások csinálnak.
Nem tudom, autista vagy-e vagy mi,
de ez kibaszott fura,
és csak lelkifurdalást keltesz másokban, hogy éreznek valamit.
Te magad mondtad, hogy nem lennél jó anya.
Szóval most ne engem fikázz!
Amúgy is elcsesztük már ezt a kurva küldetést.
Ki a vészhelyzeti kontaktod?
Mi van?
Ki a vészhelyzeti kontaktod?
Anyám.
Az enyém te vagy.
A főnökünk finoman szólva sem örült.
Eszembe jutott valami.
Ki tudnak venni néha szabadságot a munkából?
- Nem igazán. - Nem.
- Nem igazán.
És ha más-más projekteken dolgoznának
egy darabig ahelyett, hogy mindent együtt csinálnának?
- Ez nem így működik. - Ja.
Jól van.
Igazából ez csak munka.
Csak munka. Nem élet-halál kérdés.
Tudom, hogy ez nagyon nehéz tud lenni.
Azért ne feledjék, senki nem kényszeríti magukat, hogy együtt maradjanak.
Senki sem szorít fegyvert a fejükhöz.
Bármikor kiléphetnek ebből a kapcsolatból.
A saját döntésük, hogy benne maradnak. Így döntöttek.
Jelenleg úgy döntenek, hogy jobb így.
Különben nem jönnének el hetente,
hogy elmeséljék a nehézségeiket.
Ugye?
Jól van.
Talán megkérdezhetnénk Szi...
szinte azonnal a főnökünket, hogy kaphatunk-e külön...
- kódolási feladatokat egy darabig. - Igen.
Az működhet.
Jó tervnek hangzik.
Így most jobb?
- Igen. - Igen.
Jól van. Találkozunk a jövő héten?
- Igen, köszönjük. - Köszönjük.
Mielőtt elfelejteném, ezt odaadnám.
Mi ez?
A felvételek.
Felvételek?
A szerződésünk értelmében
rögzítem minden ülésünket, és a hónap végén
visszanézhetik. Így kibonthatjuk,
ami nem tűnt fel, a hangvételt.
- Szuper. - Szuper.
Hol vannak a kamerák meg a mikrofonok?
Jó ég, hát el vannak rejtve a szobában.
Úgy érzem, ha valaki látja is a kamerát, már nem önmagát adja.
Hát persze, igen.
Vissza fogjuk hallgatni.
- Igen. - Igen.
Csúcs! Meg is feledkeztem a felvételről.
- Igen. - Köszönjük.
- Én köszönöm. - Kösz.
Az amúgy mi? Nagyon szép darab.
Köszönöm szépen.
Valójában Kutahyában készítette valaki,
aki már nincs velünk.
Egy Ulubek Mancho nevű művész.
Ez volt az utolsó alkotása.
Azt mondta: „Ez velem együtt ér véget.”
Jól van.
Köszönöm. Viszlát jövő héten!
- Szép ház. - Még egyszer köszönöm.
Ne felejtsék a kódot az ajtónál!
- Aha. - Rendben.
Édes Jézus!
Anyu!
Anyu dolgozik. Még dolgozik.
Anyu, tűz van!
Szerinted keressünk valaki mást?
Nem. Ez nem nekünk való.
Tudom, hogy nem buli, de van valami jó...
Fel fogod használni ellenem. Ahányszor összeveszünk, azt mondod:
-„Ha elmennénk terápiára...” - Időt kérek!
Igen, ég a házam. Füst gomolyog a...
Nem tudom.
Igen, rengeteg különlegesség van a házban.
Kérem, siessenek!
A feliratot fordította: Kamper Gergely
Kreatív supervisor Kwaysser Erika