Mi-ai aruncat cabana în aer.
Ai cumpărat o casă fără să mă fi consultat.
Nu o poți lua razna așa. Avem noroc că nu am eșuat din nou.
Bine.
John, vrei să faci copii
după o zi ca cea de azi?
Păi, și familia?
Nu credeam că gândești așa de simplu...
- Nu mă face prost... - Ești supărat că am salvat situația?
Sunt supărat că tu iei laurii.
Am făcut un pact că vom strânge niște bani
și apoi ne vom despărți.
Da, de parcă ați putea...
să renunțați și să plecați...
Îți imaginezi compania să fie așa de receptivă?
VREI SĂ-L ÎNLOCUIEȘTI PE JOHN AL TĂU?
- Bună. - Bună!
- E foarte frumos aici. - Da.
- E foarte drăguț că lucrezi de aici. - Mulțumesc.
În sfârșit ne-am mutat din oraș,
iar asta e căsuța visurilor mele.
- Este superbă. - Mulțumesc, eu...
Mă simt ancorată în prezent aici.
- E foarte frumoasă. - Minunată.
- Da. - Da.
Așadar...
ce vă aduce la terapie?
Cred că, în ultima vreme, eu și Jane...
nu cădem de acord asupra unor lucruri.
Da. Cred că John
are impresia că șeful nostru mă preferă,
- ... dar... - Așa e.
Adică, o preferă...
Nu prea...
A vrut să mă înlocuiești.
Te-a întrebat dacă... să mă înlocuiască.
Și am refuzat categoric.
Am zis că John este un partener grozav, ceea ce e adevărat.
Și, da, am zis că nu vreau să continui fără el.
Deci lucrați împreună?
- Da. - Da.
Și cu ce vă ocupați?
Suntem programatori.
Așadar, unde vă mai simțiți în dezacord?
Referitor la copii.
- La copii? - Da.
- E un subiect important. - Da.
Să vorbim despre copii.
Bine.
Spune tu.
Eu vreau copii.
Iar ea nu.
Da.
Ce rețineri ai când vine vorba de copii, Jane?
Luând în considerare meseriile noastre,
nu mi se pare un act responsabil.
Ca programatori?
- Da, cred că... E o slujbă stresantă. - Da.
- E un domeniu ce evoluează rapid... - E solicitant.
... și solicitant.
Nu știam că programarea poate fi așa solicitantă.
- Da, e multă presiune. - Poate să fie.
Deci, lucrați și locuiți împreună.
Cum merge?
- E complicat. - E bine.
Complicat?
E în regulă. Lucrurile astea se întâmplă, de asta suntem aici.
Pot să întreb de ce e complicat?
Sau de ce simți asta?
De ce...
Iată cum văd eu lucrurile: presupun că asta e firea ei,
să controleze...
anumite situații.
E foarte interesant.
Nu sunt de acord, eu cred...
că e puțin nedrept.
Asta simt eu.
Iar eu simt că e nedrept să spui asta.
Îmi poți da un exemplu?
Da...
Dă-ne un exemplu mie și lui Jane.
Da, știi, chestia pe care am făcut-o... weekendul trecut.
Câți sunt?
Trei... Doar unul pare înarmat.
Tipul în galben.
Vreau să mă ocup eu.
Vrei s-o faci tu?
Crezi că te descurci?
Da.
Trebuie să-l impresionez pe Hei Hei.
Dacă am probleme, zic:
„Trebuie să merg la toaletă.”
E o idee groaznică. Dacă chiar trebuie să mergi la baie?
Nu va fi cazul.
Va dura maxim 30 de minute.
Are legătură cu serviciul
sau erau prietenii tăi, John?
Erau clienți
cu care încercam
să încheiem o afacere.
- Da, să-i convingem. - Da.
Și au semnat?
Și cum ziceai că te cheamă, John?
Da, John.
Nu știam că Lif are verișori în New York.
Nu vorbește despre familie?
Nu.
Da, așa e Khalif.
Egalez.
Nu mânca alea, frate. Sunt vechi, au cam un an.
Covrigeii cu unt de arahide sunt cei mai buni.
E ciudat că nu sunt o gustare de bază.
Nu li se face reclamă cum trebuie.
Știți și voi, reclama e totul.
Sunt de acord, chiar și polițiștii.
Au reclamă bună.
Chiar și Michelle Obama zicea:
„Aș vrea ca președintele să aibă un buget de promovare.”
Totul ține de imagine.
Oamenii te abordează după cum te văd.
Poliția are publicitate bună. Negrii au nevoie de o reclamă mai bună.
Poliția are o imagine bună. Și nu greșesc mult.
Dar și când greșesc, te fac să uiți imediat.
Așa e.
Pun a doua zi pe TikTok un film cu ei la scena crimei și gata.
Da, stau acolo...
Asta zic și eu, frate.
Dura o eternitate.
Nu, doar că nu-ți plăcea că mă descurcam fără tine.
Asta e problema.
Simți că asta o deranjează pe Jane?
Știu asta.
Dacă e să fim corecți,
relaționam cu oamenii de culoare...
- Dumnezeule. - ... și era ceva
ce ea nu putea face la fel de bine.
Eu aveam acces într-un mod în care ea nu va avea vreodată, și a deranjat-o.
Erai acolo cu tipii ăia,
care vorbeau despre tot felul de femei
- ... și tipe supuse, adică... - Nu.
Relaționai cu ei pe baza a ceva sexist,
despre asta era vorba.
- Cum așa? Detaliază. - Nu.
Vorbeam despre Mya.
Știți de cine eram obsedat în copilărie?
- De Mya. - Din 2001, 2002?
Dacă mi-o amintesc? Da.
Veneam repede acasă, miercurea, la ora 16:00, mă uitam la MTV.
Stăteam acolo, încercând să-l dau pe Sisqo la o parte.
Ce? Frate!
Ce s-a întâmplat cu Mya?
Exact despre asta vorbeam, spuneam...
S-a măritat cu unul cu bani și nu i-a mai trebuit asta.
- Da. - A decis să fie independentă.
Zicea că va... Noi ziceam: „Îți amintești cântecul ăla...”
Da.
Da, îmi plăcea videoclipul ăla.
- E foarte bun, cu Sisqo? - Da!
Vorbeam doar despre cât de mult ne plăcea Mya.
Jane.
Limbajul corpului tău spune multe acum.
Știi ce mi se pare dificil?
Eu cred că te dai în spectacol când ești cu alți bărbați.
- Nu. - Ba da.
- Nu. - Eu cred...
Te dădeai în spectacol cu ei, nici măcar râsul nu era normal.
- Așa râd eu. - Nu.
Nu te-am auzit râzând așa.
Așa râd când cred că ceva chiar e hazliu.
E adevăratul meu râs.
- Ce? - „Chiar e hazliu.”
- Ai auzit? - John.
Să încercăm să ne abținem de a folosi un limbaj dur sau categoric
cât timp suntem aici.
Afară puteți face ce vreți.
Nu chiar, dar înțelegeți voi.
Cred că face asta când e cu alți bărbați.
Și nu știu dacă are legătură cu tatăl lui
sau e legat de modul cum ai crescut, de felul în care mama ta...
Ascultă, avem un terapeut aici, e chiar aici.
Las-o să-și facă treaba, bine?
Te porți necorespunzător.
Ce înseamnă asta?
Cred că John vrea să zică
că depășești o limită.
Mulțumesc.
Bine.
Bine, el depășea multe limite
în acea conversație.
- Cum... Ce limite? - Da.
Spuneai lucruri rasiste despre mine.
Nu ziceam...
Ador femeile latino-americane, dar nu-mi plac familiile lor.
Sunt prea implicate în tot.
Nu știu ce să zic.
N-am încredere într-o femeie rece cu familia ei.
Așa e. E ceva în neregulă la o femeie distantă cu familia ei.
Asta spune multe despre ele.
Ai verighetă.
Probabil ești însurat.
Da.
Cu o latino-americană?
- Asiatică, de fapt. - Rahat!
- Bravo! - M-am dus spre est.
Auzi la el!
- La est de graniță. - Da.
Ești norocos, pentru că-mi plac asiaticele.
Sunt tradiționaliste, discrete.
- Așa e. - Stau în banca lor.
A mea nu.
Nu e deloc așa.
Probabil e filipineză.
E japoneză, dar nu i-am cunoscut familia. Ar putea fi coreeană.
Nici măcar nu știu, înțelegeți?
Știu că nu ești o coreeancă modestă.
- Eu... - Nu.
Recunosc că, în comunitățile voastre,
sunt permise anumite căi de comunicare,
dar cred că a relaționa pe baza rasismului în acea comunitate,
pe seama soției, nu e deloc bine.
Problema nu a fost despre asta, bine?
Nu a fost despre ce am zis, ci despre ce a făcut.
- Vezi? Asta mă deranjează la ăsta! - Doare, frate.
Nu... Lasă-mă să vorbesc.
Îi tot zic tipului să nu-și mai trosnească gâtul așa.
- Lăsați-o baltă. - Mai târziu vei regreta.
Asta încerc să-i zic, frate. Fă yoga, 15 minute când te trezești.
Ceri mult. 15 minute?
Explicați-i voi despre ce vorbesc.
Acum ești tânăr, probabil nu ai nevoie.
Poate că ți se pare mult 15 minute dimineața...
Am trecut prin multe, dar continuă.
Întreținere. Dacă investești în corp, te va ține.
Știi bătrânii care merg pe stradă cu gâtul aplecat?
- Nu vrei să ajungi așa. - Mi-e greu pe scări.
- Nu face asta, bine? - Mulțumesc, John.
Viața este întreținere.
Îmi place asta.
Hei, cine e tipul ăsta?
Chiar îmi place ce-ai zis.
Îți zic, e pe bune.
Ăștia chiar vorbesc serios?
Habar nu am despre ce vorbesc...
Nu!
Mor de foame, ia geanta și ieși.
Deci Jane a încheiat afacerea?
Da, într-un mod foarte agresiv.
Mamă!
Îmi cer mii de scuze.
E una dintre consecințele lucrului de acasă.
Merg să-i zic că am o ședință.
- Bine. - În regulă.
Spune-i că erai geloasă și că aproape m-ai omorât.
Era cât pe ce să mă omori.
Nu te-am omorât. Te-am salvat.
Nu m-ai salvat, nu aveam nevoie de ajutor.
- Ești mort acum? - Dacă sunt mort acum?
- Da, ești? - Ești nebună?
- Cine te crezi? Dumnezeu? - Vorbește mai încet.
Aproape murisem.
Gata, îmi pare foarte rău pentru asta.
- Nu. - Nu e nicio problemă, pare drăguț.
Da, e nerespectuos.
Scuze.
- Iertați-mă. - Nu.
E în regulă.
- Scuze. - Nicio problemă.
Da.
Așadar, John,
crezi că poți găsi alt cuvânt
în afară de „a controla” pentru a explica de ce e posibil să fi intervenit Jane?
Simt că Jane e posibil să fi intervenit probabil pentru că este...
Poate fi...
anxioasă.
Și vrei ca Jane să se simtă așa?
Nu.
Vreau să mă lase s-o ajut să se simtă mai puțin anxioasă.
Crezi că-l poți lăsa pe John să facă asta mai mult?
- Da. - Minunat.
E grozav.
Bravo, John.
Eu...
Nu știu. Încă nu mă pot obișnui cu ideea...
Cum fac asta fără să sacrific părți din...
Fără să sacrific părți din mine care mă definesc?
Știți,
când eram în jungla din Tortuguero, din Costa Rica,
m-a fixat cu privirea o maimuță urlătoare cu manta, Alouatta palliata.
M-a privit direct în ochi.
La început, am privit-o și eu,
până când am realizat,
că dacă nu-i ascultam avertismentul, era gata să mă muște de față.
Așa că m-am uitat în altă parte.
Pentru că uneori trebuie doar să ascultăm natura.
Știți ce vreau să spun?
Da.
Nu mai avem timp,
dar a fost grozav, bine?
- Da. - Săptămâna viitoare, la fel?
Da, cred că putem veni.
- Bine, grozav. - Mulțumim enorm.
- Mulțumim. - Cu mare plăcere.
Codul Venmo e chiar la ușă.
- Bine, grozav. - Bine.
- Tu ai... - Telefonul e la mine.
Îl fotografiați...
Fiul meu... E pus acolo.
- Bine. - Mulțumim mult.
Mulțumim.
Ce crezi că a vrut să zică cu povestea despre maimuță?
Nu știu.
Mă gândeam la asta. Eram debusolat.
Nu știam unde să mă uit.
- Eu eram maimuța? - Sau eram eu?
Era rasist la modul: „Nu te uita în ochii mei.”
Superbă dușumeaua, dnă doctor!
Mulțumesc că ai observat, John.
Dacă vă vine să credeți, lemnul provine chiar din casa în care am copilărit.
L-am adus aici demult.
- Adori casa asta. Pot să văd. - Chiar o ador.
E ca un adevărat cocon.
Așadar...
cum au mers lucrurile de la ultima noastră ședință?
Sincer, nu prea bine.
Nu a fost grozav.
Jane, ai observat că faci des asta? Să răspunzi pentru amândoi?
Păi, el nu...
Simt că, la ultima ședință, asta a făcut el.
Dar acum simt că el nu...
nu răspunde, așteaptă să răspund eu, deci...
Bine, ai dreptate.
John, observi că faci des asta?
Că te aștepți să răspundă Jane?
Da, presupun că m-am obișnuit ca ea să creadă că are toate răspunsurile.
Poți reformula, John?
Nu... știu la fel de multe ca ea?
Grozav.
Jane a reușit să te lase să preiei controlul,
de când ne-am văzut ultima dată?
Am încercat.
La o parte!
Stai!
Nu e vina mea că ai astm.
De ce zici asta?
Ce legătură are astmul?
- Îl folosește ca să învingă. - Încetează
să-mi răstălmăcești cuvintele, să pară
că tu ești tipul bun, iar eu sunt cea rea.
Nu fac asta! Subliniez...
Nu sunt ticăloasă, tu ai fost răutăcios.
- Nici eu nu sunt ticălos. - Da.
Cum așa? Detaliază.
Deci, era o defecțiune de software,
și salvam calculatorul de la blocaj.
Mereu trebuie să fii prima
care depanează o problemă când e bine așa cum e.
Nu trebuie să depanez,
o iau de la început, și trec prin cod.
Treci prin cod?
- Da. - Am fișierele curate.
- Sunt bune. - Sunt extrem de corupte.
Este incredibil cât trebuie să curăț după tine.
Serios? Pentru că nu pot să cred câte programe rău intenționate ai.
Mă mir că încă rulează.
Tu ai făcut chestia aia după!
Asta a fost de fapt ce m-a deranjat.
Nu vrei să-mi recunoști niciun merit.
Știu să improvizez. Eu te-am învățat.
SCĂRI ACCES ACOPERIȘ
Eu mereu comunic cu tine la serviciu.
Te țin la curent.
Etajul trei!
Haide!
Etajul patru!
- Cinci! - Doamne!
Cum zici tu! Bine, ești mereu martira.
Etajul nouă! Zece!
Îl omor pe tipul ăsta!
Etajul 11!
Etajul 12!
Du-te dracului, nenorocitule!
Etajul 15!
Etajul 16!
Mergem spre acoperiș!
Mori, nenorocitule!
Ce ai zis?
Cu vine vorbeai?
Pentru...
Pentru cine era aia? Pentru tine sau pentru mine?
Iubito!
„Mori, nenorocitule”?
Cum de ți-am ratat primul film?
- A râs de mine. - Drace!
Mi-a râs în față.
Pentru că nu putea ține pasul, iar eu te salvam...
- Nu mai râde. - A fost amuzant.
Că ai zis ce ai zis.
Ai folosit o replică memorabilă când programam.
Ce?
Imaginează-ți dacă ziceam eu așa ceva. Dacă ziceam:
„Asta e, fraiere.”
Dacă ziceam asta, ai fi... Râzi.
Pentru că nu am zis asta...
Da, dar a fost amuzant.
E dureros când râzi de așa ceva.
Trebuia s-o zic ca să continui.
Ce anume?
E doar un moment.
Reacționezi de parcă te denigrez, dar nu fac asta.
Tu crezi că nu pot trăi fără tine, și asta e jignitor.
E drept că te-am salvat de multe ori.
Când mi-ai salvat viața?
Când am fost la ski.
Atunci?
Mi-ai salvat scula.
- Nu viața. - Nu e puțin lucru.
Nu e ca și cum o mai folosesc...
Când vine vorba de tine, de problemele și de părerea ta,
trebuie să te susțin și să te înțeleg.
Dar când e vorba de mine și de problemele mele, te doare-n cot.
- Scuze. - E OK.
E curajos și sincer.
Regret, dar te rog nu cânta la pian.
Scuze, nu e pentru cântat.
A fost al bunicului.
Doar atât au putut salva bunicii mei în urma războiului.
Unui nazist îi plăcea să-i audă cântând și le-a salvat viața.
Doamne, scuze. Nu...
- Întoarce-te la locul tău, John. - Bine.
Mulțumesc foarte mult.
Nu mi-am dat seama că nu se poate cânta la el.
Știu. Mulți fac asta, e în regulă.
Ar trebui să pui un anunț. Dacă tot ai cod QR.
Așadar...
Asta e dinamica normală dintre voi doi?
Jane preia conducerea, într-un rol de lider, mereu?
La început nu era așa.
La început aveam mai multă...
experiență în programare și erau multe...
Am învățat-o multe lucruri.
M-ai învățat?
Te-am îndrumat mai mult.
Știi, și dacă să fiu sincer, m-am simțit mai confortabil în acel rol
pentru că simțeam că mă apreciază.
Și-mi lipsește asta.
Cât curaj să recunoști asemenea vulnerabilitate! Ce zici, Jane?
Încă te admir, John.
Uneori te comporți
de parcă te trag înapoi, pare că tu asta crezi.
Nu simt asta. Nu cred că mă tragi înapoi.
Chiar nu cred.
Simțiți asta?
Asta e puterea muncii pe care o facem aici împreună. Este...
puterea acestei camere.
Deci, aș vrea
să încercați să ziceți „pauză”
când lucrurile se intensifică.
Poate suna prostește, dar fac asta cu soțul meu
și chiar funcționează.
Ziceți „pauză”, plecați 20 de minute,
și apoi, dacă vreți să reluați discuția,
desigur că puteți, dar partea amuzantă e că, în nouă cazuri din zece,
nu mai pare așa important.
Credeți că puteți încerca?
- Bine, deci, pe data viitoare? - Da.
- Grozav.
Te place mai mult pe tine.
- Nu e adevărat. - Ba da, este.
Toți te plac mai mult.
Ești ușor de plăcut.
Ce-ar fi să începem ședința asta spunând un lucru grozav
pe care-l face partenerul pentru voi?
Jane?
John lasă mereu în jos capacul de la toaletă.
S-a întâmplat ceva săptămâna aceasta la serviciu?
John?
Bine, voi spune lucrurilor pe nume.
Se pare că serviciul este un adevărat punct de dispută pentru voi.
Da. Nu a...
Nu a fost o săptămână bună.
Și un factor important ar putea fi depresia de la ecranele calculatoarelor.
Nu e din cauza ecranelor.
Atunci ce ai spune că e?
Ce s-a întâmplat săptămâna aceasta?
Am mers într-un team-building. Cu cortul.
Durează mai mult decât a zis Hei Hei.
De ce nu ne-au dat coordonatele ca să-l găsim?
Probabil nu știu unde e.
Evident că se ascunde.
Sigur nu ne-am rătăcit?
Și ce făceați de fapt în această excursie?
Vânam.
Nu păreați genul de persoane care vânează.
Ce vânați?
Un animal mare.
Mare.
John este vânător sportiv.
„John e vânător sportiv.”
Arată la fel.
Pentru mine nu.
Pădurea e pădure. Ne-am rătăcit.
Crezi că, după două zile, vei avea semnal ca prin magie?
Nu ne-am rătăcit, bine? Mereu devii așa.
Cum?
Îngrijorată și stresată.
Nu vom rata misiunea. Știu că-ți faci griji,
dar nu vom da greș.
- Îl vom găsi până se lasă noaptea, bine? - Bine.
La început a fost frumos.
Simțeam că are din nou nevoie de mine
și părea că flacăra dintre noi se reaprinde.
Jane?
Da.
La început a fost o mică flacără.
Deci, unde au degenerat lucrurile?
Lucram, instalasem cortul, vânam.
Apoi a început să se dea mare.
Ești impresionată?
Voi fi, dacă prinzi ceva cu aia.
Întreaga misiune e ciudată.
Cum așa?
Te porți de parcă e Disneyland,
pui cortul, este...
Nu știu.
Nu am văzut nici urmă de țintă.
Nu e semnal. Nu e nimeni aici. Suntem...
Cum știm dacă e încă aici?
- Bine, dă-o încolo. - Ce faci?
Ce dracu'?
Calmează-te.
Încetează. Te va auzi Vânătorul, ești nebun?
Atunci va veni el la noi.
Nu-l găsim noi, așa că va veni el.
Ce se întâmplă?
Șmecheria e să tragi sub el, nu în el.
Nu am citit o carte.
Asta s-a întâmplat.
Așa vrei să vorbești despre asta?
Asta ai de gând să zici?
Totul e din cauza unei cărți.
Scuze, dar ce legătura are asta cu o carte?
A mințit.
E trist.
Ce anume?
O gâză e atrasă de...
Nu e nimic.
Încearcă să te relaxezi.
Când crezi că ceva e trist...
încearcă să te gândești și la bucuria de dincolo de acel lucru, bine?
Ca, de exemplu, acum, vedem stelele.
Majoritatea oamenilor nu le mai pot vedea.
E ca în Profetul.
Bucuria din tristețe.
Sunt obosită.
Mă duc să dorm.
Chiar îți place Profetul?
Ce?
Cartea. Profetul.
Da. Ce e cu ea?
Chiar ai citit-o?
Nu.
Deci avea legătură cu o carte.
A început de la o carte. Nu are legătură cu cartea.
Atunci, cu ce are legătură?
Mi-ai spus că e cartea ta preferată. Ai zis...
- Când am zis asta? - Am zis că e preferata mea,
am zis că vecinului sexi i-a plăcut, apoi tu ai zis... Ce?
Da, probabil de asta. Eram...
Nu-mi place tipul ăla.
Nu-mi place cum flirtează cu tine, nu înțeleg.
De asta... Am zis-o ca să... E doar o carte.
Deci ai mințit?
Da.
Da, am mințit.
Nu cred că trebuie să reacționezi așa.
Credeam că de asta ne-am potrivit. Că e cartea noastră preferată.
Crezi că ne-a unit o agenție internațională de spionaj
pentru că ne place aceeași carte?
Nu.
Crezi că e un fel de Cupidon online?
- Bine. Nu. Greșesc... - Stai, ce vrei să spui?
Pentru că nu te-am văzut niciodată citind
de când te cunosc, așa că...
Are sens.
Te cunosc, Jane.
Ești foarte calculată când spui ceva.
Dacă vrei să mă faci prost, zi-mi direct
- ... și putem discuta. - Nu, nu te fac prost.
Zic doar că nu citești cărți, ceea ce e adevărat.
Ce vrei să...
Putem te rog să ne culcăm?
Putem să ne certăm despre cărți mâine, bine?
Da, sunt obosită.
M-ai învățat toată ziua de parcă sunt eleva ta, așa că...
Eu...
Ți-am împărtășit ce știu.
Făceam chestii împreună. Îți arătam...
Nu, aveai un aer superior și de control, așa că...
Eu sunt condescendent și autoritar?
Da.
Jane, nici măcar nu mă lași să te ling
fără să-mi zici cum s-o fac
de fiecare dată, de parcă n-am mai văzut vaginuri.
Nu știi cum îmi place așa că trebuie să-ți zic cum s-o faci.
- De fiecare dată? - Dacă învățai și ascultai
poate nu ar fi trebuit să-ți zic cum să mi-o lingi.
Tipic ție. Trebuie să mă nimicești ca să te simți valoroasă.
Trebuie să te învăț totul pentru nu știi să faci multe.
- Nu trebuie. - Ești pueril.
Adăpostul e făcut de mine.
- Ai foc și hrană datorită mie. - Sunt bărbat, fac adăpost.
„Mâncare, foc, apă.”
- Du-te dracu'! - Drăguț.
De ce ești așa? De ce te comporți așa? Nu pricep.
Am doar priorități mai profunde.
Ai priorități mai profunde?
Da, nu ai capacitatea de a înțelege...
Taci! Mereu îi faci pe cei din jur să se simtă proști.
„Taci”, „Du-te dracu'”,
așa te-a învățat mama ta să vorbești cu femeile?
- Ești obsedată de mama mea. - Stai puțin!
Zici că eu sunt obsedată de mama ta?
Tu o suni de cinci ori pe zi.
E puțin cam nesănătos și e...
- Nu ai limite. - Chestia cu „limitele”?
- Da, ai nevoie. - Ce chestie specifică a albilor...
- Mereu ești... - Ce chestie tare!
Nici măcar nu știi ce înseamnă asta.
I-a murit soțul, eu sunt bărbatul din viața ei.
Am grijă de ea pentru că am ieșit din ea.
Tu ce ai făcut pentru taică-tu când a murit maică-ta?
În afară de a nu mai vorbi cu el?
E o mamă bună.
Tu nu ai cum să știi asta
pentru că ești prea ocupată să călătorești cu o pisică afurisită.
Așa că nu vorbi despre ea.
Nu o aduce în discuție
de fiecare dată când ne certăm pentru că nu înțelegi sentimentele.
Nu știi cum e să-ți pese de cineva.
Doar te prefaci, mimezi ca un robot
tot ce fac ceilalți.
Nu știu dacă ești bolnavă sau nu,
dar e foarte ciudat,
și-i faci pe cei din jur să se simtă prost că au sentimente.
Ai zis-o chiar tu, nu ai fi o mamă bună.
Așa că nu veni aici să-mi dai lecții.
Oricum, deja am eșuat în misiunea asta.
Cine e contactul tău de urgență?
Ce?
Cine este contactul tău de urgență?
Mama.
Al meu ești tu.
Șeful a fost nemulțumit, eufemistic vorbind.
Am o idee.
Puteți vreodată să vă luați liber?
- Nu chiar. - Nu.
- Nu chiar.
Dar să lucrați la proiecte separate
o perioadă, decât să faceți totul împreună?
- Nu merge chiar așa. - Da.
Bine.
Sincer, e doar o slujbă.
Doar o slujbă. Nu e o chestiune de viață și moarte.
Știu că sunt multe probleme grele.
Dar rețineți că nimeni nu vă forțează să stați împreună.
Nu vă ține nimeni arma la tâmplă.
Puteți ieși oricând din relația asta.
Voi alegeți să stați. E o alegere.
În acest moment, alegeți să fiți mai buni.
Altfel, nu ați veni aici săptămânal,
spunând toate lucrurile astea grele.
Da?
Bine.
Poate l-am putea întreba pe Hei...
Pe șeful nostru, dacă putem primi...
- ... proiecte separate o perioadă. - Da.
Ar putea da rezultate.
Pare a fi un plan bun.
Vă simțiți mai bine?
- Da. - Da.
Grozav. Ne vedem săptămâna viitoare?
- Da, mulțumim. - Mulțumim.
Și, înainte să uit, vreau să vă dau asta.
Ce anume?
Sunt înregistrările.
Înregistrări?
Dacă vă amintiți contractul semnat,
înregistrez toate ședințele și, la sfârșitul fiecărei luni,
le puteți vedea, putem relua orice
credeți că am omis.
- Grozav. - Minunat.
Unde sunt toate camerele și microfoanele?
Doamne, sunt ascunse peste tot.
Mi se pare că, atunci când oamenii văd camerele, se poartă anormal.
Desigur. Da.
Vom... reasculta ședințele.
- Da. - Da.
Super! Uitasem complet că le înregistrăm.
- Da. - Mulțumim.
- Mulțumesc. - Mersi.
Ce e asta? E o operă grozavă.
Mulțumesc foarte mult.
E realizată de o persoană din Kutahya,
care nu mai trăiește.
Un artist pe nume Ulubek Mancho.
Asta a fost opera lui finală.
A zis: „Asta se încheie cu mine.”
Bine.
Mulțumesc. Pe săptămâna viitoare!
- Ce casă frumoasă! - Mulțumesc.
Nu uitați de codul Venmo de pe ușă.
- Bine. - Am înțeles.
Dumnezeule!
Mamă!
Mami lucrează. Încă lucrează.
Mamă, arde ceva!
Crezi că ar trebui să încercăm cu altcineva?
Nu. Nu e pentru noi.
Știu că nu e distractiv, dar e ceva bun...
Acum o vei folosi împotriva mea. De câte ori ne vom certa, vei zice:
- ... „Dacă am merge la terapeut...” - Pauză!
Da, mi-a luat foc casa. Fumul se înalță...
Nu știu.
Da, am foarte multe lucruri speciale în casă.
Vă rog, grăbiți-vă!
Subtitrarea: Maria-Andreea Popescu
redactor Miruna Covor