Підірвала мій котедж.
Ти купив будинок, не порадившись зі мною.
Не можна так сваволити. Ми могли провалити завдання.
Добре.
Ти хочеш завести дітей
після того, що сьогодні сталося?
А як же сім'я?
Ти такий простакуватий...
- Я не тупий. - Злишся, бо я все владнала?
Приписуєш собі всі заслуги.
Ми уклали угоду, що розійдемося,
коли заробимо певну суму.
Ага, типу можна
просто розійтися і піти, наче...
Уявляєш, якби фірма була такою відкритою?
Ти б хотіла, аби Джона замінили?
- Привіт. - Вітаю.
- Тут дуже гарно. - Так.
- Чудово, що ви працюєте тут. - Дякую.
Ми нарешті виїхали з міста.
Це будиночок моєї мрії.
- Він розкішний. - Дякую, просто...
Відчуваю себе тут справжньою.
- Це чудово. - Дивовижно.
- Так. - Так.
Отже...
Що привело вас на терапію?
Думаю, останнім часом ми з Джейн
розходимося у поглядах на деякі речі.
Думаю, Джону здається,
що я подобаюся босу більше.
- Але... - Так і є.
Він більш прихильний...
Не сказала б...
Він хотів, щоб ти мене замінила.
Він просив тебе замінити мене.
Я відмовилася.
Я сказала, що Джон чудовий напарник, і це правда.
І я сказала, що не хочу рухатися далі без нього.
То ви працюєте разом?
- Так. - Так.
І ким ви працюєте?
Ми програмісти.
Отже, в чому ще ви відчуваєте дисонанс?
Питання дітей.
- Питання дітей? - Так.
- Це дуже важливо. - Так.
Поговорімо про дітей.
Гаразд.
Давай ти.
Я хочу дітей.
А вона — ні.
Так.
Які у тебе перестороги щодо дітей, Джейн?
Я вважаю, що це безвідповідально,
враховуючи нашу професію.
Програмування?
- Так, це великий стрес. - Так.
- Це бізнес, що швидко розвивається. - Напружено.
Висока напруженість.
Не знала, що це так напружено.
- Так, це великий стрес. - Буває.
Отже, ви працюєте та живете разом.
Як це?
- Непросто. - Добре.
Непросто?
Усе нормально. Таке трапляється. Саме тому ми й тут.
А що в цьому непростого?
Або чому це здається тобі непростим?
- Чому? - Ну,
наприклад, мені здається, що вона за замовчуванням
має контролювати...
Контролювати ситуацію.
Дуже цікаво.
Я не погоджуюся. Думаю,
це трохи несправедливо.
Це те, що я відчуваю.
А я відчуваю, що так казати несправедливо.
Можеш навести приклад?
Так.
Помісти його в контекст.
Так. Наприклад, те, що ми робили минулих вихідних.
Скільки?
Троє. Здається, озброєний лише один.
Хлопець у жовтому.
Я хочу очолити цю операцію.
Хочеш очолити операцію?
Думаєш, ти впораєшся?
Так.
Покажу Привітику, на що здатен.
Слухай, як виникнуть якісь складнощі, я скажу:
«Мені треба в туалет».
Жахлива ідея. А якщо дійсно захочеться в туалет?
Не захочеться.
Роботи на пів години.
Це робочий момент,
чи це були ваші друзі, Джоне?
Це були клієнти,
з якими ми намагалися
укласти угоду.
- Так. - Так.
Угоду вдалося укласти?
То як тебе звати? Джон?
Так, Джон.
Не знав, що у Ліфа є кузени.
Він не казав про сім'ю?
Ні.
Впізнаю Халіфа.
Підтримую.
Не їж це. Їм уже рік, чуваче.
Арахісове масло на кренделі — смакота.
Дивно, що не всі це їдять.
У нього поганий брендинг.
Розумієш, брендинг — це все.
Згоден. Навіть у копів він є.
У них хороший брендинг.
Казала ж Мішель Обама:
«Шкода, що в президентів немає промобюджету».
Картинка — це все.
Людям важливо, як ти виглядаєш.
У копів класний брендинг. А у чорних — ні.
Поліцейська пропаганда. Вони не помиляються.
А як помиляються, то роблять так, щоб усі забули.
Так.
Влаштовують танці для ТікТоку на місці злочину.
Так, сидять там такі...
Про це я і кажу.
Це тривало вічність.
Тобі не подобається, що я впорався без тебе.
Ось у чому проблема.
Думаєш, це бентежить Джейн?
Я впевнений.
Якщо чесно,
я зблизився з чорношкірими.
- Боже. - А вона не може
зробити це так само добре.
Вона ніколи не зможе отримати такий доступ, і це бентежить її.
Ти просто сидів з ними,
вони обговорювали різних дівчат.
- Покірних дівчат... - Ні.
Вас зблизив сексизм,
ось і все.
- Розкажи детальніше. - Ні.
Ми говорили про Майю.
Знаєте, ким я колись був одержимий?
- Майєю. - 2001 чи 2002?
Чи пам'ятаю я Майю? Чорт.
Я швидко біг додому. Середа, 16:00, MTV.
Сидів і намагався не помічати Сіско.
Якого біса?
А що сталося з Майєю?
Саме це ми й обговорювали. Ми казали...
Вийшла за багатія і така: «Мені це не потрібно».
- Так. - Вирішила бути собою.
Вона така: «Я буду...» А ми такі: «Пам'ятаєте пісню...»
Так, пам'ятаю.
Так, мені подобався той кліп.
- З Сіско? Класний. - Так.
Ми говорили про те, як сильно любимо Майю.
Джейн.
Мова твого тіла багато про що говорить.
Мені не подобається,
що ти трохи граєш поруч з іншими чоловіками.
- Ні. - Так.
- Ні. - Гадаю...
Це була гра. У тебе навіть сміх був іншим.
- Я завжди так сміюсь. - Ні.
Не чула, щоб ти так сміявся.
Я сміюся так, коли мені дійсно смішно.
Це справжній сміх.
- Що? - Дійсно смішно.
- Ви чули? - Джоне,
спробуймо утримуватися від жорстоких чи безапеляційних фраз,
поки ми тут.
А потім робіть що завгодно.
Ну, не зовсім.
Він поводиться так, коли поруч чоловіки.
І я не знаю, чи це якось пов'язано з його татом,
чи з тим, як він ріс, коли його мама...
Так, слухай, тут вже є один психолог.
Не заважай їй працювати.
Ти втратила береги, ясно?
Що це взагалі означає?
Думаю, під «втратила береги» Джон має на увазі,
що ти переходиш межу.
Дякую.
Ясно.
Гаразд, але він перейшов багато меж
під час тієї розмови.
- Так. - Які межі?
Ти говорив про мене як расист.
Та ні...
Обожнюю латиноамериканок, але не їхні сім'ї.
Вони занадто втручаються в твоє життя.
Навіть не знаю.
Я б не довіряв несімейній жінці.
З жінкою, що не близька зі своєю сім'єю, щось не так.
Це багато про них говорить.
У тебе є кільце.
Ти одружений?
Так.
Латиноска?
- Взагалі-то, азіатка. - Ого.
- Так? - Люблю Схід.
Вирушив на Схід? І що ти...
На схід від кордону.
Тобі пощастило. Обожнюю азіаток.
Тихі й консервативні.
- Так. - Знають своє місце.
Моя — ні.
Вона зовсім не така.
Мабуть, філіппінка.
Японка. Але я ніколи не бачив її родину. Може, вона кореяночка.
Навіть не знаю, що я кажу.
Я знаю, що ти не кореянка. Це ж очевидно.
- Типу... - Ні.
Я розумію, що в окремих спільнотах
певні способи спілкування є допустимими,
але зближення на ґрунті расизму в цій спільноті
за рахунок твоєї дружини навряд чи є прийнятним.
Проблема була не в цьому, ясно?
Не в тому, що я сказав, а в тому, що вона зробила.
- Бачиш? Постійно так робить. - Це боляче.
Ні, дай сказати.
Я постійно йому кажу не хрустіти так шиєю.
- Пішов ти. - Потім пошкодуєш.
Про це я йому і кажу. Трохи йоги, коли прокинувся. 15 хвилин.
П'ятнадцять? Це забагато.
Поясніть йому, що я маю на увазі.
Зараз, поки ти молодий, може, й не треба.
Може здатися, що 15 хвилин — це довго...
Всіляке бувало, але продовжуй.
Чим більше вкладаєш у тіло, тим більше отримуєш.
Бачив на вулиці старих з такими шиями?
- Не треба таким бути. - Іноді я на них схожий.
- Не роби так. - Дякую, Джоне.
Життя — це догляд.
Гарно сказано.
Хто цей хлоп?
Мені це дуже подобається.
Кажу вам, це супер.
Вони серйозно?
Я гадки не маю, про що вони.
Ні!
Я вмираю з голоду, хапай сумку та вшивайся звідти.
То угоду уклала Джейн?
Так. Дуже агресивно.
Мамо!
Вибачте.
Це один з наслідків роботи з дому.
Скажу йому, що в мене сеанс.
- Гаразд. - Добре.
Просто скажи, що ревнувала, і що мене мало не вбили.
Через тебе.
Не через мене. Я тебе врятувала.
Мене не треба було рятувати.
- Ти що, мертвий? - Чи я мертвий?
- Так. - Ти збожеволіла?
- Ти себе богом вважаєш? - Тихіше.
Я ледь не помер.
Перепрошую.
- Нічого. - Пусте. Милий хлопчик.
Він неввічливий.
Перепрошую.
- Вибачте. - Та ні.
Усе гаразд.
- Вибачте. - Нічого.
Так.
Отже, Джоне,
може, знайдемо інше слово
замість «контролювати», щоб пояснити втручання Джейн?
Мені здається, що Джейн могла втрутитися, бо вона...
Вона буває...
тривожною.
А ти хочеш, щоб Джейн почувалася тривожною?
Ні.
Я хочу, щоб вона дозволила мені допомогти їй бути менш тривожною.
А ти можеш дозволити Джону зробити це?
- Так. - Чудово.
Це так чудово.
Молодець, Джоне.
Я...
Не знаю, мене все ще непокоїть ідея...
Як я зроблю це без принесення в жертву
тієї частини мене, що робить мене мною?
Знаєте,
коли я була в джунглях Тортугеро, що в Коста-Риці,
я зустріла рідкісного колумбійського ревуна. Він подивився мені
прямо у вічі.
Спочатку я витримувала його погляд,
поки не зрозуміла,
що як не відреагую на його попередження, він у мене вчепиться.
Тож я відвела погляд.
Бо іноді треба просто прислухатися до природи.
Розумієте?
Так.
Наш час вичерпано,
але це було чудово, так?
- Так. - До наступного тижня?
Так, думаю, у нас вийде.
- Чудово. - Дякуємо.
- Будь ласка.
Код Venmo на стикері прямо біля дверей.
- Чудово. - Добре.
- Ти ж... - У мене є телефон.
Можете сфотографувати.
Мій син... Таке вже бувало.
- Добре. - Дякую.
Дякую.
Що вона хотіла сказати історією про мавпу?
Не знаю.
Я думав про це, але заплутався.
Я не знала, куди дивитися.
- Мавпа — це я? - А я вирішила, що я.
Це був расизм? «Не дивись мені у вічі».
Гарна підлога.
Дякую, що помітив, Джоне.
Дерево на підлозі насправді з дому мого дитинства.
Перевезла літаком давним-давно.
Ого.
- Бачу, ви любите цей будинок. - Так і є.
Він для мене як кокон.
Отже...
Як у вас справи після нашого останнього сеансу?
Якщо чесно, не дуже.
Так собі.
Джейн, ти помітила, що часто відповідаєш за вас обох?
Ну, він...
Минулого разу він сам відповідав за мене.
А зараз мені здається, що він...
не відповідає. Чекає, що я відповім.
Що ж, справедливо.
Ти помічаєш, що часто це робиш?
Чекаєш, поки Джейн відповість?
Думаю, я звик, що вона думає, що знає всі відповіді.
Можеш це перефразувати?
Я... знаю не так багато, як вона?
Чудово.
Джейн дозволяла тобі брати на себе ініціативу
з нашої останньої зустрічі?
Я намагалася.
З дороги!
Зачекай!
Я не винна, що у тебе астма.
Навіщо взагалі це казати?
До чого тут астма?
- Це, щоб мене знецінити. - Не треба
все перекручувати і вдавати,
що ти хороший, а я — погана.
Зовсім ні! Я лише...
Я не лиходійка. Це ти був грубим.
- Я теж не лиходій. - Так.
Як це? Поясни.
Отже, стався програмний збій,
я рятувала комп'ютер.
Ти завжди намагаєшся
усувати несправності, коли все нормально працює.
Усе не так.
Я починаю спочатку, продивляюся код.
Ти продивляєшся код?
- Так. - Мої файли чисті.
Твої файли пошкоджені.
Після тебе доводиться багато прибирати.
Справді? А в тебе купа шкідливих програм.
Дивно, що код досі працює.
Ти зробив ту фігню!
Яка все мені зіпсувала!
Ти ніколи не визнаєш мої заслуги, ясно?
Я вмію крутитися. І тебе навчив.
СХОДИ ВИХІД НА ДАХ
Я завжди обговорюю з тобою роботу.
Тримаю тебе в курсі.
Третій поверх!
Та годі.
Четвертий!
- П'ятий! - Боже.
Нехай. Ти в нас завжди мучениця.
Дев'ятий поверх! Десятий поверх!
Я його вб'ю!
Одинадцятий!
Дванадцятий!
Пішов ти, покидьку!
П'ятнадцятий!
Шістнадцятий поверх!
Ми прямуємо на дах!
Здохни, покидьку!
Що? Що ти кажеш?
З ким ти розмовляла?
Це ти...
Це ти кому? Собі чи мені?
Крихітко.
«Здохни, покидьку»?
Я пропустив твій перший фільм?
- Він сміявся. - От чорт.
Мені в обличчя.
Бо не встигав писати код. Я тебе рятувала...
- Не смійся! - Це було смішно.
Твоя фраза.
Ти сказала крилату фразу, коли ми писали код.
Що?
Уяви, якби я сказав щось подібне.
«Хто-хто, кінь у пальто».
Якби я це сказав... Ти б сміялася.
Бо я не це сказала...
Так, але було смішно.
Боляче, коли ти з такого смієшся.
Я мала це сказати.
Навіщо?
Це просто момент.
Ти сприймаєш це так, ніби я принижую тебе. Ні.
Ти думаєш, що я не можу без тебе. Це — приниження.
Я багато разів рятувала тебе.
І коли ти врятувала мені життя?
У горах.
У горах?
То був мій член,
- а не життя. - Це було непросто.
Ніби я ним зараз користуюся. Таке враження,
що коли проблеми виникають у тебе, ти очікуєш,
що я маю бути поруч і підтримати тебе.
Але коли проблеми в мене, всім насрати.
- Вибачте. - Так.
Він поводиться сміливо і відверто.
Перепрошую, не грай на цьому піаніно.
Вибач, на ньому не грають.
Це піаніно мого дідуся.
Воно врятувало моїх дідуся й бабусю під час війни.
Один нацист любив слухати музику. Це їх урятувало.
Боже, вибачте. Я не...
- Можеш сісти на місце, Джоне. - Добре.
Дякую.
Я не знав, що на ньому не можна грати.
Нічого. Багато хто так робить.
Треба повісити знак. У вас же є QR код.
Отже...
Така динаміка між вами — це норма?
Джейн завжди проявляє ініціативу і бере на себе роль лідера?
На початку все було не так.
На початку в мене було більше
досвіду в кодуванні, ніж у неї. Було багато...
Я багато чому її навчив.
Ти мене навчив?
Я дав тобі багато настанов.
І, якщо чесно, я відчував себе більш комфортно в цій ролі,
бо мені здавалося, що вона мене поважає.
І мені цього не вистачає.
Визнати таке — прояв вразливості. Що ти відчуваєш, Джейн?
Джоне, я і досі тебе поважаю.
Іноді ти поводишся,
ніби я тебе стримую. Ніби ти так думаєш.
Я не думаю, що ти мене стримуєш.
Не думаю.
Ви відчуваєте це?
Силу роботи, яку ми робимо тут разом. Це...
Сила цієї кімнати.
Отже, я б хотіла,
щоб ви спробували сказати «тайм-аут»,
коли напруга зростатиме.
Смішно, та ми з чоловіком так робимо.
І це працює.
Кажете «тайм-аут», чекаєте 20 хвилин,
і якщо хочете повернутися до теми розмови,
ви, звісно, можете, але у дев'яти випадках з десяти
вона більше не здається важливою.
Спробуєте це?
- Наступного разу? - Так.
- Чудово.
Ти подобаєшся їй більше.
- Неправда. - Ні, правда.
Ти всім подобаєшся.
Ти дуже приязний.
Давайте для початку ви назвете по одній чудовій справі,
яку робить для вас партнер.
Джейн?
Джон залишає сидіння унітазу опущеним.
Щось сталося цього тижня на роботі?
Джоне?
Гаразд, я скажу про проблему, якої ви уникаєте.
Здається, робота є для вас справжнім каменем спотикання.
Так.
Це був не найкращий тиждень.
Це може бути викликано депресією через те, що ви цілими днями дивитеся на екрани.
Справа не в екранах.
А в чому ж тоді?
Що сталося цього тижня?
Ми вирішили попрацювати на природі. Кемпінг.
Це займає більше часу, ніж казав Привітик.
Чому нам не дали координати цього хлопця?
Мабуть, не знають, де він.
Він явно заліг на дно.
Ми точно не заблукали?
То чим ви займалися тоді на природі?
- Ми були на полюванні. - Ого.
Не думала, що ви любите полювати.
На кого ви полювали?
На великих звірів.
Великих.
Він полює на великих звірів.
«Він полює на великих звірів».
Схоже, ми тут вже були.
Я б не сказав.
Ліс є ліс. Ми заблукали.
Думаєш, через два дні у тебе чарівним чином з'явиться зв'язок?
Ми не заблукали. Чому мені не віриш? Ти завжди така.
Яка?
Стурбована і напружена.
Ми не провалимо завдання. Я знаю, це тебе турбує.
Але ні.
- Ми знайдемо його до сутінок. - Добре.
Спочатку все було добре.
Я відчував, що потрібен їй.
Здавалося, що іскра знову розгоряється.
Джейн?
Так.
На початку була маленька іскра.
Отже, що пішло не так?
Ми працювали, жили в наметі, полювали.
А потім він став удавати з себе мачо.
Ти вражена?
Буду, якщо ти щось зловиш.
Це завдання дивне.
Чому?
Ти поводишся так, ніби це Діснейленд.
Ніби ти в поході. Це...
Я не знаю.
Ми не бачили жодного сліду цілі.
Тут не ловить сигнал. Тут нікого немає. Ми просто...
Звідки нам знати, чи він узагалі ще тут?
- До біса це. - Що ти робиш?
Якого біса?
Заспокойся.
Припини. Мисливець тебе почує. Ти з глузду з'їхав?
Тоді він прийде до нас.
Як ми не знайшли — сам прийде.
Що відбувається?
Треба стріляти не в рибу, а під неї.
Я не читав книгу.
Ось що сталося.
Ось як ти говоритимеш про це?
Ти це скажеш?
Це все через книгу.
Перепрошую, яку книгу?
Він збрехав.
Як сумно.
Що саме?
Жука привернуло...
Пусте.
Спробуй розслабитися.
Коли ти думаєш про щось сумне,
спробуй подумати про радість, яка в ньому є. Розумієш?
Наприклад, зараз над нами зоряне небо.
Більшість людей такого більше не бачать.
Як у «Пророку».
Радість у смутку.
Я втомилася.
Піду спати.
Тобі дійсно подобається «Пророк»?
Що?
Книга. «Пророк».
Так. І що?
Ти її взагалі читав?
Ні.
То справа все ж таки в книзі.
З книги все почалося. Але справа не в ній.
Тоді в чому?
Ти ж казав, це твоя улюблена книга.
- Коли? - Я сказала, що це моя улюблена.
Що вона сподобалася сексуальному сусіду. А ти сказав... Що?
Так, напевно, тому. Я...
Мені він не сподобався.
Мені не подобається, що він фліртує з тобою. Я не розумію.
Мабуть, тому і сказав це. Це просто книга.
То ти збрехав?
Так.
Так, збрехав.
Не думаю, що варто так реагувати на це.
Я думала, саме тому нас і зробили напарниками.
Думаєш, шпигунське агентство зробило нас напарниками,
бо нам подобається книга?
Ні.
По-твоєму, це служба знайомств?
- Ясно. Ні, я помилилася. - Про що ти?
За весь час нашого знайомства
я не бачила, щоб ти читав книги.
Логічно.
Я тебе знаю.
Ти дуже обережно підбираєш слова.
Якщо хочеш назвати мене тупим — називай.
- А потім поговоримо. - Я не кажу, що ти тупий.
Просто кажу, що ти не читаєш книжок.
Що ти...
Давай просто ляжемо спати, гаразд?
Можемо посперечатися про книги вранці, гаразд?
Так. Я втомилася.
Ти повчав мене весь день як ученицю.
Я...
Я хотів поділитися досвідом.
Ми працювали разом. Я показав тобі...
Ні, це було зверхньо і деспотично.
Я зверхній і деспотичний?
Так.
Ти даєш мені вказівки
навіть коли я роблю тобі куні.
Щоразу. Ніби я ніколи піхву не бачив.
Ти не знаєш, як мені подобається. Тому і кажу.
- Щоразу? - Якби слухав і вчився,
я б не казала тобі, як лизати мою піхву.
Типова Джейн. Знецінює, щоб відчути себе гідною.
Я мушу тебе всього вчити, бо ти багато чого не вмієш.
- Можеш не вчити. - Ти як дитина.
Це укриття зробив я.
- Розпалив вогонь, зловив рибу. - «Я чоловік,
я зробив укриття. Їжа, вогонь».
- Пішла ти. - Як мило.
Чому ти так поводишся? Навіщо це робиш? Не розумію.
У мене глибші пріоритети.
У тебе глибші пріоритети?
Так. Ти не здатен це зрозуміти.
Замовкни! Ти змушуєш людей почуватися тупими.
Замовкни, пішла ти.
Так мама вчила тебе говорити з жінками?
- Ти одержима моєю мамою. - Стоп.
То кажеш, це я одержима твоєю мамою?
Ти дзвониш їй п'ять разів на день!
Це трохи ненормально і...
- Тобі потрібні кордони. - Кордони?
- Вони тобі потрібні. - Ти говориш як білі...
- Ти завжди... - Який крутий підкол.
Ти навіть не знаєш, що це означає.
Її чоловік помер. У неї є лише я.
Вона народила мене, я піклуюся про неї.
Що ти робила для тата, коли вмерла мама?
Крім того, що перестала спілкуватися?
Вона хороша мати.
Ти про це нічого не знаєш,
бо весь час приділяєш своєму клятому коту.
Тож не говори про неї.
Не згадуй про неї
щоразу як ми сперечаємося, бо ти не розумієш почуттів.
Ти не вмієш піклуватися про людей.
Ти просто прикидаєшся та як робот повторюєш
усе, що роблять інші.
Не знаю, може, ти аутистка,
але це дуже дивно.
Ти лише змушуєш інших людей почуватися погано.
Ти сама казала, що будеш поганою матір'ю.
Тож не кажи мені цієї маячні.
Ми все одно провалили це бісове завдання.
Хто твій екстрений контакт?
Що?
Хто твій екстрений контакт?
Мама.
А мій — ти.
Наш бос був, м'яко кажучи, не в захваті.
Мені спало на думку.
А ви взагалі можете робити перерви від роботи?
- Навряд. - Ні.
- Ні.
А працювати над окремими проєктами
деякий час, а не разом?
- Це так не працює. - Так.
Гаразд.
Чесно, це просто робота.
Просто робота. Це не питання життя і смерті.
Я знаю, що це дуже важко.
Але ви маєте пам'ятати, що ніхто не змушує вас залишатися разом.
Ніхто не тримає вас під прицілом.
Ви можете розірвати ці стосунки в будь-який момент.
Ви вирішили залишитися в них. Це ваш вибір.
Прямо зараз ви вирішуєте стати краще.
Інакше ви б не приходили сюди щотижня.
Не говорили б про складнощі.
Так?
Гаразд.
Знаєте, може, ми попросимо При...
Нашого боса дати нам на деякий час...
- окремі проєкти. - Так.
Було б добре.
Здається, це надійний план.
Вам краще?
- Так. - Так.
Чудово. Побачимося наступного тижня?
- Так, дякую. - Дякую.
І поки не забула. Хочу дати вам це.
Що це?
Це записи.
Записи?
Згідно нашого контракту
я записую сеанси і наприкінці місяця
ви можете їх переглянути.
Можливо, ми щось пропустили.
- Чудово. - Чудово.
А де камери і мікрофони?
Вони заховані по всій кімнаті.
Люди поводяться неорганічно, коли бачать камери.
Так, звичайно.
Ми послухаємо це ще раз.
- Так. - Так.
Круто. Я й забув, що все записувалося.
- Так. - Дякую.
- Дякую.
А це що? Дуже гарно.
Дуже дякую.
Це зробила людина з Кютаг'ї,
якої вже немає.
Художник на ім'я Улубек Манчо.
Це його остання робота.
Він сказав: «Це закінчиться зі мною».
Ясно.
Дякую. До наступного тижня.
- Гарний будинок. - Дякую.
Не забудьте про Venmo біля дверей.
- Еге ж. - Я подбаю.
Господи.
Мамо!
Матуся працює! Вона все ще працює.
Мамо, пожежа!
Знайдемо когось іншого?
Ні. Це не для нас.
Знаю, це неприємно, але ж користь...
Ти цим скористаєшся проти мене. Коли сваритимемося, ти скажеш:
- «Нам потрібна терапія...» - Тайм-аут!
Так, мій будинок горить. Дим здіймається...
Я не знаю.
Так, в будинку є дуже багато особливих речей.
Благаю, покваптеся.
Переклад субтитрів: Іван Рябоконь
Творчий керівник: Дмитро Восколович