BASERAT PÅ EN SANN HISTORIA
Händelserna i går kväll
kring Esplanade des Invalides i Paris krävde många offer.
5 DECEMBER 1986
121 poliser skadades,
och 70 demonstranter, varav två allvarligt.
En 28-årig man miste en hand på grund av en granat,
medan ett annat granatoffer förlorade ett öga.
Läkarna säger att hans tillstånd är kritiskt.
Ytterligare tio demonstranter är kvar på sjukhus i kväll.
I eftermiddags i Paris, gav sig tusentals studenter ut på gatorna igen.
De marscherade från Sorbonne till Opéra Garnier,
vidare till Quartier Latin.
Philippe Reltien har följt demonstrationerna. Philippe?
Ja, vi befinner oss vid Sorbonne...
-Hallå? -I morgon kl. 09.00 hos dig.
Jag har bokat tennisbanan kl. 09.30. Kom i tid...
Ingen fara. Det kommer att sluta 6-0, 6-0.
Ja, fast jag kommer inte ensam.
-Så jag ska äntligen få träffa honom. -Han är trevlig.
-Han är... -Sarah, förlåt.
-Jag måste gå. Jag är sen. -Okej, klockan nio.
-Ja. Hej då. -Hej då.
-Ursäkta. -Visst, unge man.
Angående hyran. Min bror Mohamed kommer på måndag. Han är fortfarande utomlands.
-Inga problem. -Tack, monsieur!
-God kväll. -God kväll.
Fan.
18 OKTOBER 1964 - VERSAILLES NATIONALITET: FRANSK
-Har ni sett Lucas? -Ja, han är här.
-Han har nog inte hunnit långt. -Tack.
-Hej. -Har du sett Lucas?
-Nej. Har du en cigarett? -Nej, tyvärr.
Lägg inte orden i munnen på mig. Vi drar oss inte tillbaka.
Men vi får inte låta polisen provocera oss.
Då blir bara fler skadade, som i går på Invalides.
De tar alla chanser att skylla på oss.
Så jag upprepar Centralbyråns policy: Vi demonstrerar fredligt...
Trots gripandet av Georges Ibrahim Abdallah,
den libanesiska kristna terroristen, blir det fler attacker i Paris?
Advokat Kiejman tror det.
Terrorhotet hänger fortfarande över oss. De skyldiga måste ta konsekvenserna.
Jag ska kämpa för att George Ibrahim Abdallah fälls.
-Har du biljetterna? -Du ger visst inte upp?
-Här. -Tack. Ska inte du följa med?
Nej. Det här är för viktigt. Se dig omkring.
-Det är historiskt. -Konserten blir historisk.
Va? Berättar du sedan?
Snälla.
Det här är en musikallåt, men musikalen har inte skrivits än.
Skynda er ut!
Fort!
-Släpp mig! -Gå hem!
Flytta på er!
Ut med er! Gå hem!
Det var det!
Ursäkta, har ni en cigarett?
-Här, men jag har ingen eld. -Tack.
-Här. Jag har en. -Tack.
Tack. Hej då.
-Det är bråk där borta. -Jag ska bara till tunnelbanan.
Oussekine!
Miloud!
Spring!
17 OKTOBER 1961
Yalla. Var modig, Aïcha!
Pappa!
Pappa, vänta på oss!
Gå ditåt. Upp här. Göm er här inne.
Hoppa ner!
Rada upp er, arabjävlar!
Fattar ni inte vad jag säger?
Upp med händerna! Dra åt helvete!
-Förlåt mig, min son. Väckte jag dig? -Nej, jag var redan uppe.
Bad du?
Finns det kaffe?
Här är nyheterna med Thierry.
Fler bråk i kväll mellan polis och studenter i Quartier Latin.
En 22-årig student hittades medvetslös i ett hus på rue Monsieur-le-Prince.
Han fördes till sjukhus och hans tillstånd är kritiskt.
Här är några politiska reaktioner på gårkvällens våldsamheter i Paris.
Majoriteten är överens med f.d. premiärminister Raymond Barre
som också är akademiker.
Enligt monsieur Barre måste vi visa att vi förstår studenterna.
Övriga reaktioner...
-Sarah, bilen kan inte stå här. -Ingen fara.
Vifta med brickan i värsta fall.
Sluta stressa. Min bror är helt okej.
Jag är tillbaka om en halv minut.
Malik!
Skynda dig. Vi kommer för sent.
Vad gör du?
Malik!
Vi missar vår tid!
Malik?
-Ursäkta mig, Carmen. Hej. -Hej.
-Har du sett min bror? -Nej, inte sedan i går kväll.
-Okej. Tack. -Ingen orsak.
Han kanske sov hos er mamma.
Det är inte likt honom alls.
Å andra sidan, om folkmassorna längs Rive Gauche var för stora...
...så sökte de skydd högre upp. Sedan kom polisen...
Stanna. Det här är inte klokt.
...mellan hundratals demonstranter och polisen.
Motorcykelpolisernas brutala attityd och brist på omedelbar assistans
verkar ha bidragit till en 22-årig mans död.
Marek Oussedine, student vid universitetet Paris-Dauphine, dog i natt.
Sådan information riskerar att påverka nuvarande händelser.
I natt påbörjade Chirac-regeringen...
Hörde du?
-Det är inte möjligt. -De sa "Marek" och "Paris Dauphine".
-Din bror går väl inte där? -De sa "Oussedine".
-Det låter som Oussekine. -Ja, men brukar Malik demonstrera?
-Ni lyssnar... -Sarah.
Sarah!
Nej, det är inte hans grej.
Jag måste åka hem till mamma.
Ta reda på allt du kan. Dina kollegor kanske vet något.
Jag har ju precis börjat som polis. Jag har inte tillgång...
Du kan väl försöka? Om de pratar om det på radion så måste ju polisen veta.
Jag ska se.
Men lugna dig nu.
Annars skrämmer du upp din mamma.
-Vad gör du här? -Är Malik här?
Nej.
Är allt bra?
Hej, mamma.
-Kommer du hit på morgonen nu? -Jag var uppe tidigt.
-Är du inte glad att se mig? -Visst.
-Varför kom du inte på middagen i går? -Förlåt.
Tyvärr är du ensam i din lägenhet och du äter inte ens med oss.
-Det finns lite ftera kvar. -Tack.
-Och? -"Marek Oussedine."
De sa inte "Jean-Michel Dupont", utan "Oussedine."
Det är ett ovanligt namn.
-Kolla hemma hos honom. -Det har jag gjort.
-Har du ringt hans kompisar? -Nej, inte än.
Om något hade hänt honom, hade de meddelat oss.
Jag svarar.
-Hallå. -Är det Sarah?
Ja.
-Jag är här nere. -Okej.
Nej, stanna där. Jag kommer ner.
Vad är det?
-Malik har inte hört av sig. -Är han inte hemma hos sig?
Det är han nog. Vi åker dit.
Oroa dig inte. Han sover nog bara. Det är ju lördag.
Ben Amar. Gå och kolla. Jag vill veta. Leta efter Malik.
Du skrämmer upp alla. Det måste finnas en förklaring.
-Han ligger nog bakfull i sängen. -Ligger bakfull? Inte Malik.
Tjafsa inte.
-Vem är det? -En kompis. Han är polis.
Du måste vara Ben Amar. Jag heter Yann.
Okej?
Jag pratade med mina kollegor. Vi måste till IGS.
Polisens internutredare?
Ja.
Ni måste gå dit för att få information. Det är allt jag vet.
-Jag ringer Mohamed. -Varför då? Det behövs väl inte.
-Okej. Då åker vi. -Nej. Stanna hos mamma. Det är bättre.
Annars blir hon orolig.
Ska jag följa med upp?
Nej, det är inte rätt tillfälle att presentera dig.
Ta tåget hem. Jag hör av mig.
Jag svarar.
Hallå.
Hallå, madame Oussekine?
Vem är det?
Är det Maliks mor?
Vem är det?
Din son fick rejält med stryk.
Han dog som han förtjänade. En råtta mindre.
Han blir inte den sista...
Vem var det?
Ingen. De hade ringt fel.
Kom hit.
Stå inte där. Hjälp mig att duka åt dina bröder.
Förlåt att jag är sen. Jag är Mohamed Oussekine.
Trevligt att träffas.
Som du ser har vi investerat mycket i moderna maskiner.
-De kommer att spara mycket tid. -Absolut.
Men det handlar inte bara om att spara tid, utan att tjäna pengar.
Nu när ni är mer produktiva
kan vi leverera till alla stora hotell i stan.
Men då måste du arbeta främst med mig och de hotell jag servar.
Den chansen får du inte någon annanstans.
Tro mig.
Okej, Mohamed. Låt mig fundera i några dagar.
Hallå, monsieur Oussekine, det är advokat Dartevelle.
Jag ombads ringa er.
Jag är en kollega till Georges Kiejman.
Jag ville beklaga det som har hänt er bror Malik,
och erbjuda allt vårt stöd.
Vi måste talas vid så snart som möjligt.
Det här fallet kan bli oerhört viktigt, och vi måste agera omedelbart.
Sluta. Mamma vet ingenting.
Men alla vet. Varför säger du inget?
Jag väntar på Ben Amar. Han är hos polisen.
Vi säger inget till mamma än.
-Var är hon? -I sitt rum.
Om hon ser dig blir hon ännu mer orolig.
Vänta här så länge.
-Torka bort mascaran. Den rinner. -Ben Amar?
-Är dina bröder här? Jag hörde något. -Nej, inte än.
Vill du ha något att äta?
Nej, jag väntar på pojkarna.
Mamma, det hjälper inte att gå omkring. Lägg dig och vila i ditt rum.
Han har varit borta länge.
Det är inte normalt.
Döljer du något?
Nej, inte alls.
Lova.
Jag lovar, mamma.
Det är bra. En gång till. Kom igen.
Kom igen, madame. Krysta. Så ja. Igen.
18 OKTOBER 1964
Krysta! Barnet kommer!
En gång till. Jag ser huvudet.
Tången.
Det är bra, det är bra.
Han är här. Han är här.
Sarah! Sarah! Kom hit.
Malik, den lille kungen.
ROBERT PANDRAUD VICE SÄKERHETSMINISTER
-Det räcker. Kan vi gå in? Det är bråttom. -Nej, absolut inte.
M. Pandraud bad om fem minuter ifred. Det dröjer inte länge.
Kom in!
Jag fick väcka ministern klockan två i natt.
Inser ni hur allvarligt det är? Ni kan inte kontrollera era egna män.
Det är inte bekräftat att det var mina män.
Inga incidenter har rapporterats till mig.
Jag erkänner att misstag begicks, men de gick inte att förutse.
Det är ert jobb. Inte mitt.
Jag måste tyvärr informera ministern om en annan incident under natten.
En 19-årig algerier, Abdel Benyahia, dödades av en polis på ett kafé i Pantin.
Det kom fram att polismannen var ur tjänst,
med en blodalkoholhalt på 1,84 promille.
-Två på samma kväll. -Pressen vet inte om Benyahia än.
Jag vill inte höra mer om det. Det får inte komma ut.
Visst, monsieur.
Vi återgår till Malik Oussekine. Vad sa rättsläkaren?
Obduktionen pågår, men det ser inte bra ut.
-Finns han i straffregistret? -Nej, ingenting.
Om vi inte hittar något, gör de honom till martyr.
Exakt. Vad gör vi med studenterna?
Nyheten sprids. Det är redan en demonstration planerad i eftermiddag.
-Det kan bli bråk. -Så låt dem bråka!
Låt dem protestera, agitera, krossa fönster.
Monsieur...
Ni inser nog inte, att om vi gör det så kan det bli ett nytt maj 1968.
Jag vet. Det är ni som glömmer bort att maj 1968 följdes av juni 1968.
Ju mer oroligheter, desto mer stöd för polisen.
Ministern... Jag vet inte hur vi kan tolka det här,
men vi hittade något misstänkt i hans jacka.
Vad var det?
Jo...
Det var en bibel. Han kanske tillhör den libanesiska kristna terroristgruppen.
Det måste undersökas.
Så undersök, då! Snabba på!
Koppla mig till Pasqua.
Varför säger ni ingenting? Jag har väntat i en timme. Vart ska vi nu?
Mina kollegor kan svara på det.
Var så god och sitt.
-God dag. -God dag.
-Är ni Ben Amar Oussekine? -Ja.
Boende i Meudon-la-Forêt i Hauts-de-Seine, född 10 maj 1957 i Issy-les-Moulineaux?
Ja, det stämmer.
Är ni Malik Oussekines bror?
Ja, han är min lillebror. Vad har hänt?
-Står ni varandra nära? -Javisst. Varför frågar ni det?
-Missbrukar er bror cannabis, heroin? -Nej, inte alls.
Alkohol?
Nej. Han dricker måttligt. Mindre än de flesta.
Men vad har hänt med min bror?
-Har han några fiender? -Nej. Snarare tvärtom.
Inget spelberoende eller vadslagning? Har han skulder?
Nej. Han är väldigt skötsam.
Är han en politisk aktivist?
Nej, han är stillsam. Han håller inte på med sådant.
Deltog han i demonstrationerna?
Inte vad jag vet.
Så ni har inget att berätta?
Jag vill bara veta vad som pågår.
-Är ni säker? -Jag fattar ingenting. Var är han?
Hade han kontakt med en terroristgrupp?
Malik? Nej.
-Vad är det här? -Ni är libanes. Er bror är libanes.
Vi är inte libaneser. Våra föräldrar är från Algeriet, men vi är fransmän.
-Men Malik är väl en kristen arab? -Kristen? Inte alls!
Det är inte min bror ni pratar om.
Tänk efter.
-Är det något ni har glömt att berätta? -Jag vet inte vad ni pratar om!
-Jag fryser. -Jag hämtar kaffe, om ni hjälper mig.
Om ni utelämnar information blir ni medskyldig.
Till vadå?
-Jag förstår inte. Vad pratar ni om? -Ta det lugnt.
Fortsätt, så säger han något.
Okej.
Så om jag säger att vi har bevis?
Bevis på vadå?
Att er bror var en terrorist med kopplingar till libaneserna.
Om vi kan bevisa att er bror hade konverterat och blivit kristen?
Nej, jag vet inte vem ni pratar om, men det är inte min bror.
-Ni kanske inte visste allt. -Det är inte han. Omöjligt.
-Tyvärr är det er bror. -Vad har ni gjort med honom?
-Först måste ni berätta allt ni vet. -Vadå? Han är en bra kille!
-Och vad mer? -Jag vet inte...
Han är den yngste. Han är smart,
läser jämt, ifrågasätter allt. Trots sina problem är han en bra student.
Vadå för problem?
Va?
Han är en bra student, trots sina problem.
Det har inget med polisen att göra. Han var sjuk när han var yngre.
Vad var det för fel?
Sedan han var liten hade han dåliga njurar.
Men han kunde leva normalt.
Fick han någon behandling?
Ja. Min storebror hittade alltid de bästa läkarna.
Sitt kvar.
-God dag, monsieur Oussekine. -God dag.
Jag heter Valéry Cassini. Chefen för internutredningar bad mig träffa er.
Malik hittades i en trappuppgång i natt. Han var medvetslös.
Han fördes till Cochinsjukhuset där han dödförklarades.
Död?
Varför... Hur... Vem dödade honom?
En utredning har inletts.
Och obduktionen pågår.
Jag kan inte säga mer just nu.
Jag vill se min bror.
Det vore bättre om ni åkte hem. Vi meddelar er om resultatet.
Jag vill se min bror!
29 JUNI 1971
Var inte rädd, Malik. Det kommer att gå bra.
Gud vakar över alla sina barn.
Men jag har varit här så länge.
Jag är lite rädd.
Jag har träffat många pojkar här, och du är en av de modigaste.
-Är det sant? -Ja.
En stark pojke som du som har varit fem år på sjukhus och som alltid ler.
Allt är bra. Du är botad. Du får åka hem.
Du är inte helt botad, men om du fortsätter med behandlingen
kan du leva som alla andra barn.
När du är gammal nog kan vi överväga en transplantation.
Tack, doktorn.
-Mohamed Oussekine? -Ja.
-Advokat Dartevelle. -God dag.
Hur mår ni? Inte för trött?
-Jag mår bra, tack. -Bra.
Vi måste åka till domstolen direkt.
Advokat Kiejman väntar på oss där.
Jag måste träffa min mor först.
Jag får varken tag i henne eller mina syskon.
Jag förstår, men det här är brådskande.
En bil väntar på oss.
Följ med.
Monsieur Kiejman kommer att förklara vad som ska hända.
Han jobbar åt familjen Mitterrand. Det är inte min grej.
Jag förstår.
Men han är perfekt för det här fallet.
-Jag hoppas att jag inte har fel. -Ni kan lita på oss.
Mohamed...
Vi vet vem som dödade er bror.
Jag ska berätta, så lyssna noga.
Det var polisen som dödade Malik.
Polisen?
Ja, och snart har vi deras namn. Men man kan inte anklaga polisen här.
Då riskerar man repressalier, förtal. Man måste vara smidig.
Ursäkta. Det har hänt något.
Åklagaren meddelade att dödsfallet inte orsakades av våld,
utan av hjärtsvikt på grund av svår njurinsufficiens.
Tack, Christian...
-Hur kunde de veta det? -Det har börjat. De är snabba.
Sarah, det här går inte. Du måste prata med mamma.
-Du kan inte dölja det... -Sluta.
-Vi skulle ju vänta på Ben Amar. -Men väntan är värre.
Det här är meningslöst.
Det är tortyr. Hon har rätt att veta.
RÄTTSMEDICINSKA INSTITUTET
Kan jag hjälpa er?
Georges, det här är Mohamed Oussekine.
Jag beklagar det som har hänt.
Vi måste jobba snabbt. Först måste vi göra en anmälan.
De kommer att försöka hindra oss, men jag ordnar det.
Ni borde tala med studenterna. Vi måste lugna dem.
Läget är spänt. Vi får inte göra det värre.
Vill ni att jag ska hålla tal?
-Jag är ingen politiker. -Ni är hans bror. De skulle lyssna på er.
Maliks namn står redan på banderollerna.
Ni klarar det här.
Nu samarbetar vi. Vi hjälps åt att få upprättelse för Malik.
Ni måste se till att bevara lugnet bland studenterna och i er familj.
Det får inte äventyra vår sida.
Vad är vår sida?
Från och med i dag är vår sida, er och min, rättvisans sida.
Jag måste tyvärr gå. Vi hörs snart.
Ni är i goda händer hos monsieur Dartevelle.
Jag räknar med er.
Detsamma.
Hej då, Bernard.
Malik är död! Malik blev mördad!
Tack.
I dag sörjer VI MALIK
Studentkåren har sorg! Vi har förlorat en av våra bröder...
Var stark.
...under tragiska omständigheter!
Vår vän blev misshandlad av polisen! En vän som dog i onödan.
Så här långt är staten beredd att gå,
för att de är blinda och döva för ungdomarnas krav!
En oskyldig man slogs ihjäl av polisen som ska skydda oss.
Malik är ett offer för staten!
Vi kräver att lagförslaget om studentreformen genast dras tillbaka!
Vi kommer att stoppa det!
Hur många fler måste dö innan de lyssnar på oss?
Hur många fler av oss kommer att offras?
Malik är död! Malik blev mördad!
Får jag be om tystnad?
Kan ni lyssna? Jag vill ge plats för Maliks bror som ville vara här.
Han vill säga några ord.
Hej.
Jag är här i dag för att be er, i min bror Maliks namn...
...att hålla er lugna.
Vi måste bete oss värdigt.
Malik hade velat att allt lugnade ner sig.
Så snälla ni...
Ingen vandalisering, inga provokationer.
Det skulle skada oss.
Det skulle göra saken värre, och Malik hade inte velat det.
Min lillebror är en pacifist.
Min lillebror var en pacifist.
Vi måste förhindra en ny incident.
Fler offer.
Det får inte bli en Malik till.
Innan jag går vill jag be er att hålla en tyst minut med mig.
Rättvisa för Malik!
-God kväll. -God kväll, Alain.
-God kväll. -God kväll.
-God kväll, chefen. Hur mår ni? -Bra.
-God kväll, Schmitt. Är allt väl? -Det är bra. Tack, monsieur.
Bra. Har det hänt något speciellt i dag? Något att rapportera?
Inget särskilt.
Så vi passar på att koppla av.
Så bra, så bra.
Så länge ungdomarna är nöjda.
God kväll.
Det behövs inte. Ni har grönt ljus. Ta reda på allt ni kan och hör av er.
Bra.
Historien om njursvikten är bra.
-Den har redan tagits upp av medierna. -Jag hörde det. Tack.
-Vet ni vilka poliser som var inblandade? -Vi jobbar på det.
Bra. Vi fortsätter med utredningen.
Vi undersöker allt. Hans familj, deras bankkonton. Allt.
-Och på åklagarsidan? -Ingen anmälan kan göras före måndag.
Då hinner ni göra er utredning.
-Det måste vara vattentätt. -Ja, monsieur.
Tack.
Jag såg honom, Momo.
De slaktade honom.
De var brutala.
Pressade de dig?
Det ordnar sig.
Jag är här nu. Jag tar hand om det.
Vi beklagar. Ni har vårt stöd.
Gå hem!
Släpp mig! Låt mig gå förbi!
De kan klippa av alla blommor, men de kan inte stoppa våren.
Undertexter: Annie Nilsson