DIN EPISODUL TRECUT
Moartea a fost provocată de o afecțiune renală gravă.
Au vrut să forțeze anularea cauzei dând vina pe Malik.
- E vechea metodă în astfel de cazuri. - Când victima e un magrebian?
Să-mi dea băiatul înapoi, să-l îngrop alături de tatăl lui, în Algeria.
Se simțea francez. Ar fi vrut să fie îngropat aici.
Nu crezi că suferă destul?
- Voia să se convertească. - Avea asta la el.
Spuneți-mi că nu de asta l-au omorât polițiștii.
- Familia e mai presus de orice, nu? - N-am spus nimic.
Erau insurgenți. Ni s-a spus să-i urmărim „energic”.
Am derapat.
- Deci ați intrat în clădire. - Îmi pierdusem arma.
- Mai era cineva înăuntru? - Doar un bărbat.
Domnule!
- Fatna Oussekine? - Nu!
Gura!
Avem un martor.
Nu, vă rog!
Vă rog!
Prima dată când l-am văzut pe Malik, era hăituit de poliție.
5 DECEMBRIE 1986
Succes în prima zi! Mama
Barosane!
- Cum îl cheamă pe partenerul tău? - Garcia.
Garcia, stai cu noi!
- Nu te feri de noi. - Nu mă feream.
Salut.
- Nu e mai bine cu noi? - Ba da.
Uite-l pe Duruisseau!
Adunarea! Am primit în sfârșit ordinele de la șeful poliției.
Plecăm? Așteptăm de dimineață.
- Ne trimit acasă? - Răbdare! În Cartierul Latin e liniște.
Da, până când ne atacă colegii! Mereu aceeași poveste.
Da. E calm, dar ni s-a spus să facem ordine acolo.
Stați grupați și, dacă vedeți insurgenți, despărțiți-i energic.
- S-a înțeles? - Da, dle căpitan!
În șa!
Haideți! Nu dormiți!
Bun, la treabă!
Haideți, haideți!
Mă scuzi, dar nu pricep.
De ce nu faci plângere? De ce te porți de parcă n-ai pățit nimic?
Ți-am zis, ca să nu le dau satisfacție. Și ca să n-o pun pe mama pe jar degeaba.
- Dacă nu faci nimic, o s-o pățești iar. - Crezi că se opresc dacă fac eu plângere?
Sarah, Mitterand ne-a luat apărarea. Ne mirăm că fasciștii sunt turbați?
- Și-i lăsăm în pace? - Termină!
- Ce? - Vă rog!
Numai asta ne lipsea.
Trebuie să fim uniți.
Măcar de dragul mamei.
20 AUGUST 1977
CURTEA DE JUSTIȚIE ORAN
Fii bun, frate. Știi unde e registrul de cadastru?
- La etaj, pe acolo. - Mulțumesc.
Intră!
Bună ziua.
Eu și familia am mers trei ore, am venit tocmai de la Msirda.
Aveți programare?
Stăm la socri de o săptămână.
Doamnă, intrați cu copiii și închideți ușa.
Luați loc.
- Bună ziua. - Bună ziua. Ce doriți?
Am o casă aici, în Oran.
Acum mult timp am muncit în Franța, înainte să fim independenți.
I-am trimis bani unui văr de-al meu ca să se ocupe de clădirea casei mele.
Când a terminat casa, s-a mutat în ea cu tot cu familie.
Acum nu vor să mai plece.
Am actul de proprietate. Pot demonstra că e casa mea.
Ne-am întors în țară, cum ne-a spus președintele.
A zis să ne întoarcem și așa am făcut.
- Nu vrem să stăm printre străini, frate. - Asta e semnătura ta?
Da.
Actul de proprietate e pe numele vărului tău.
Uite aici.
Nu știi să citești.
E casa lui. N-ai ce face.
Fii bun, frate. Chiar nu se poate face nimic?
Nu pot scoate un act că m-a înșelat?
Nu-s frate cu tine.
Sunt și aici legi.
Ce făceai acolo în loc să înveți să citești limba de aici?
Ce făceam?
Am muncit pentru revoluție.
Tu ce făceai?
- Miloud. - Ce făceai?
Miloud! Haideți, copii!
Hai, Miloud!
Poți pleca.
Mamă! A căzut tata!
- Mamă! - Miloud? Miloud!
Miloud!
Ajutor! E soțul meu! Vă rog!
Miloud!
- Chemați ambulanța! - Du-te, Malik!
Ajutor! Un medic! Ajutor!
Tocmai vin de la tribunal. Am noutăți.
Am primit rezultatele contraexpertizei.
S-a stabilit o legătură clară
între loviturile primite de Malik și moartea lui.
Deci se ajunge la proces?
S-ar putea. Dar asta nu e tot.
Avem un martor, un tânăr care stă pe Monsieur-le-Prince, nr. 20.
Paul Bayzelon, a văzut tot. A spus că erau trei. L-au lovit și pe el.
L-a recunoscut pe șeful de brigadă Schmitt.
Cum Garcia a recunoscut, putem inculpa doi polițiști.
- Și pe al treilea nu? - Pe al treilea? O clipă.
Poate nu vă dați seama, dar martorul schimbă totul.
Judecătorul nu mai poate da înapoi. Se va face o reconstituire.
Nu ne mai scapă.
Martorul e ultimul care l-a văzut pe Malik în viață, nu-i așa?
Da, categoric.
MALIK A MURIT AICI DE „BLOCAJ RENAL”
Mă scuzați!
Sunteți Paul Bayzelon?
Sunt fratele lui Malik.
Condoleanțe.
Scuze că v-am abordat așa.
Voiam doar să vă văd.
Am spus poliției totul.
Știu, vă mulțumesc.
Voiam doar să știu…
V-a spus ceva Malik înainte să moară?
Nu.
N-a mai apucat.
În cazul ăsta, voiam să vă mai întreb…
Cu ce era îmbrăcat?
Trecusem pe la el cu câteva ore înainte
ca să mergem la cină la mama, dar n-a vrut.
Era îmbrăcat cu hainele de oraș.
Își pusese cravată.
L-am și tachinat puțin.
Nu cred că i-a plăcut. S-a supărat.
Mă rog, așa mi s-a părut.
Vă mai amintiți cumva dacă… avea cravata?
Ascultați…
Nu-mi amintesc nimic altceva.
Era întuneric.
Îmi pare rău.
Malik Oussekine, 22 de ani: voia cât mai repede o slujbă
„Sper că te-ai acomodat în cuibușorul tău.
Știi să schiezi sau ți-ai rupt un picior?
Mama zis că, dacă învață să citească, să-i scrii.
N-o să fie ușor, dar poți încerca.
Se pare că ți-e greu să scrii.
Încearcă să ne mai dai niște vești, soră.
Te pupăm cu toții…”
Te simți bine?
Nu cred că e bine să agiți iar apele.
Sarah?
Ți-o zic spre binele tău.
Știai.
Ce?
În ziua în care a murit,
când eram în fața blocului, știai deja că murise?
De ce nu mi-ai spus?
Tot spre binele meu?
Îmi pare rău.
Știi cum am aflat?
De la un străin, la telefon.
Mi-a spus…
„Am scăpat de-un șobolan.”
Așa am aflat că frățiorul meu a murit.
În ce privește ce e spre binele meu și ce nu,
prefer să hotărăsc eu de-acum.
- Alo? - Romain, ce se întâmplă?
De două zile încerc să dau de tine, Mo.
Știu că nu ți-e deloc ușor acum, dar suntem în aceeași oală.
- Ne pleacă toți clienții. - Cum adică?
Ne pleacă pe capete.
Au trecut la alți furnizori de când a început povestea asta.
Nici nu mai știu ce să fac.
Sună-i și adu-i înapoi! Încearcă…
Nu, am încercat deja! Toți îmi spun același lucru!
Ce anume?
- Romain, ce-ți spun? - Sunt speriați, Mohamed!
Nu sunt sigur, dar am impresia că au fost amenințați
sau că li s-a spus că vor fi distruși dacă lucrează cu tine.
Distruși?
Sună la spălătoriile din Asnières și Amiens și liniștește-i personal, da?
Eu sunt în Italia. Nu vor să mai lucreze cu noi.
Nu știu ce să mai fac. M-am săturat.
E prea mult pentru mine. Îmi pare rău, dar nu mai pot.
Se închide, nu mai am fise.
Tu nu pricepi ce-ți spun? Mohamed, ascultă…
„Sunt mamă și vă împărtășesc durerea. Fiți tare și curajoasă!
Sper să se facă dreptate și să vă liniștiți.
Îmi închipui cât de mult suferiți. Sunt cu inima alături de dv. și de copii.
Ieri am fost pe Monsieur-le-Prince
cu copiii mei și am lăsat un buchet în amintirea fiului dv., Malik.”
Bună!
Mă duc să mă schimb.
- Mohamed, ce e în plicul ăla mare? - Nimic.
Sarah.
Făcătura stângii: CAZUL OUSSEKINE
Ce-i asta? Noi suntem?
Nu-i nimic, mamă. Sarah, te rog.
- Ce scrie? - Prostii.
Țara trebuie să scape de neamul vostru de infractori
- Sarah… - Sora ta s-a schimbat la față.
- Sarah, ce scrie? - Nimic, mamă. Crede-mă.
Ce e?
- Nimic. - Rahat!
Da, rahat e!
Capul familiei, Mohammed
- Ce-i mizeria asta? - Ce scrie?
Ai citit?
Am vorbit cu avocații să-i acuzăm de calomnie.
- O vor retrage. - Și nu ne-ai spus nimic?
N-am avut timp. Nu vezi?
Deci tot e o minciună?
Cum poți să întrebi?
- Normal că e o minciună! - Vreau să-mi citești!
Credeți că-s o proastă fiindcă nu știu să citesc!
Ben Amar, citește-mi!
„Mohamed, capul familiei, e un personaj bizar.
Călătorește în toată lumea și e expert în aranjamente financiare.
E un imigrant care luptă contra rasismului în haină din păr de cămilă.”
N-are rost să vă faceți sânge rău.
- Vor să mă insulte, e o nimica toată. - Nu e vorba doar de tine.
Mai departe!
„Cotarlele.
Cotarlele Oussekine se duc la mama lor, Aïcha, în Meudon,
și iau masa în sufragerie în weekend, ca o familie franceză.”
Gata, ajunge!
Ce înseamnă „cotarle”?
Cotarlele sunt…
Căței, mamă.
Ai înțeles? Ne fac „câini”, „potăi”.
- Gata, Sarah! - Tu n-auzi?
Vrea să știe! Nu vrea să fie cocoloșită. Vrea adevărul!
- Asta vrei? - Sarah, te rog.
Unii sunt furioși că îndrăznim să cerem dreptate.
Fac orice ca să ne oprească. Sunt cei care ne-au urinat pe ușă,
au scris fițuica asta și au atacat-o pe Fatna.
Taci odată!
Ce-i cu Fatna?
- Ce-a pățit Fatna? - Nimic.
Sarah!
Te rog!
Spune, ce e cu tine?
Ce e cu mine? M-am săturat să le hotărăști tu pe toate!
M-am săturat să tac!
Nu ești nici tata, nici șeful nostru.
Bun, unde am greșit?
Ascult.
Crezi că nu văd cum te uiți la Kiejman când vorbesc?
Dar mereu te iei de el, Sarah.
Avem mare noroc că e de partea noastră.
Mă iau de el? Fiindcă vreau să fie pedepsiți criminalii?
Și plângerea? Fatna nu trebuia să facă valuri ieri,
dar azi ai făcut plângere pe furiș?
Ascultă, nu știi prin ce trec.
Trebuie să-mi salvez afacerea cât mai pot.
Altfel rămânem fără nimic, înțelegi?
Pricepi?
Pentru voi fac ce fac!
Dintotdeauna am făcut totul pentru voi!
Sper că ești mândru de ce-a ieșit.
16 SEPTEMBRIE 1977
Adu-mi niște apă.
Scuze.
Nu-i nimic.
Nu te plictisești?
Am citit toate cărțile.
Greu mai trece timpul aici, tată.
Și miroase a oi.
Malik!
Micul meu rege!
- Tată? - Da?
Vreau să mă întorc în Franța.
Stai liniștit.
O să te întorci curând.
Te întorci cu Mohamed.
Și tu?
Eu rămân.
Mohamed?
Răspunderea familiei e pe umerii tăi.
Tu ești șeful, capul familiei.
Iar tu, micul meu Malik…
tu să asculți de fratele tău, e mai mare.
Să fiți uniți.
Familia e mai presus de orice, băiatul meu.
Puneți mâna pe el!
Domnule!
Vă rog!
Domnule, ajutați-mă! Vă rog!
Vă rog!
Deschideți, vă implor!
Vă implor!
Deschideți!
Cum holul e prea îngust, stăm afară, să vedem ce se întâmplă.
Domnule Bayzelon,
spuneți-ne cum și unde ați găsit arma șefului de brigadă Schmitt.
Arma era acolo, chiar lângă Malik.
Am luat-o și am vrut să urc acasă, pentru a chema poliția să o ia.
Pardon, sunt Garaud, avocatul șefului de brigadă Schmitt.
Este o minciună. El nu a intrat pe hol.
Prin ce minune a ajuns pistolul lui în clădire?
De fapt l-ați luat de pe trotuar, unde a picat când a derapat Schmitt.
Aici facem o reconstituire, nu emisiuni TV.
Nu întrerupem demonstrația martorilor.
Tocmai, vrem să ne lămurim și observ că relatarea martorului e inconsecventă.
În această privință, relatarea lui Schmitt este cu mult mai inconsecventă.
Spune că a căzut de pe motocicletă la Racine colț cu Monsieur-le-Prince.
Logic ar fi ca arma să-i fi căzut unde a picat și el,
înainte să intre în clădire, nu?
Parcă nu făceam emisiuni TV.
- Să spunem că Schmitt… - Șeful de brigadă Schmitt!
Să spunem că șeful de brigadă a pierdut arma când se ridica, după cum susține.
Veniți! Mă scuzați.
- Mă scuzați. - Vă rog.
Închideți ușa, vă rog.
Suntem de acord că dl Bayzelon nu putea vedea în exterior.
Deci nici pistolul de pe trotuar.
Veniți! Ușa, vă rog.
Mă scuzați. Se poate?
Scuzați.
Ce faceți?
Încerc să aflu dacă pistolul ar fi putut sări de pe stradă pe hol.
După cum vedeți, e imposibil.
Iar asta fiindcă arma era deja înăuntru,
ceea ce confirmă prezența șefului de brigadă Schmitt în clădire.
Dle judecător, dacă nici căzătura de pe motocicletă
n-a putut face arma să sară din tocul lui Schmitt,
imaginați-vă cu câtă sălbăticie a fost lovit Malik.
Dle Bayzelon, vă puteți termina demonstrația.
După cum spuneam, voiam să urc acasă…
Când l-ați amenințat cu arma pe Giorgi?
Glumiți!
- În declarație… - Resping acuzația!
Mă scuzați!
Dacă ținem cont de declarația lui Giorgi, relatarea dlui Bayzelon e nulă.
Puneți-l față în față cu Giorgi și veți vedea!
Foarte bine. Dle Giorgi, veniți!
Arătați-ne cum ați căutat arma.
Când am ajuns, era cu spatele.
S-a întors și a ațintit arma spre mine. Am crezut că mă împușcă.
- I-am înșfăcat brațul și i-am luat arma. - Încetați odată! Nu se poate!
Cum puteți spune așa ceva? Știți bine că mințiți!
- Dle judecător… - Reconstituirea e o farsă!
Refuz să mai iau parte la acest teatru! Mă scuzați. Mulțumesc.
- Se duce cineva după el? - Eu.
- Vă rog! Nu le faceți jocul! - E dezgustător!
Vreau un înlocuitor pentru dl Bayzelon!
Înlocuitor?
Dv. veți fi martorul. Continuați, dle Giorgi.
Deci era cu spatele. S-a întors și a ațintit arma spre mine.
Am crezut că mă împușcă. I-am apucat brațul și l-am dezarmat.
Am plecat cu pistolul.
Susțineți că l-ați dezarmat pe dl Bayzelon.
Nu mai vine.
UN AN MAI TÂRZIU
FORMULAR LOCUINȚĂ SOCIALĂ
Vrei să…
Vrei să stai iar cu mama ta? Da?
Un rând de chei,
o carte de credit, o carte de identitate,
un ceas…
o Biblie, un pieptăn
și 70 de franci.
Asta nu e a lui Malik.
Toate astea erau asupra lui.
Semnați aici, vă rog.
INSPECTORATUL GENERAL AL POLIȚIEI
CAZUL OUSSEKINE
Cum te simți, mamă?
Te bucuri că mergem toți acasă la Fatna?
Mă bucur când am copiii alături.
Îi e foame.
Acuși ajungem.
Trebuie să spun rugăciunea de la amiază.
Bună seara, doamnelor și domnilor.
Iată-ne în al doilea tur al alegerilor prezidențiale.
În mai puțin de nouă minute veți vedea pe ecranele televizoarelor…
Poftim. Nu e chiar așa de rău.
Am colaborat cu Europa și Paris Match pentru a vă informa cât mai repede…
Te simți bine, mamă?
Vrei ceva de băut? Suc de fructe?
Mulțumesc, fata mea. Nu e nevoie.
Aïcha, simte-te ca acasă, te rog.
Mersi, Jean-Louis. Ești foarte amabil.
…transmisiune în 20 de țări europene.
Iubitul tău de ce n-a venit?
Acum te apasă grija?
E de serviciu, cu alegerile.
Cu cine ai votat, Ben?
- Știi că prefer să-mi spui „Amar”. - Da, bine.
Nu știi de ce-i ziceam „Ben”, nu?
Fiindcă stătea numai prin cluburi de noapte.
Nu călca în moschee așa des ca acum.
- Putem glumi și noi, nu? - Numai tu poți glumi cu asta.
Și zi așa, Amar.
Cu cine ai votat?
N-am votat. Mi-am pierdut cartea de alegător.
- Bunicel pretext. - Ce pretext?
- Să vezi ce te ceartă. - N-am votat.
Nu?
Ți-am zis că e important.
De realegerea lui Mitterand depinde procesul.
Noi am votat la școala din cartier. Ăștia de aici încă votează cu comuniștii.
N-a votat aproape nimeni cu Chichi sau Mitterand.
- Lui Chirac îi zici „Chichi”? - Termină!
Ai uitat că e susținut de Pasqua și Pandraud?
Cu ăștia ne luptăm de doi ani!
- Mă duc s-o culc? - Nu, mai stau puțin cu ea.
După tine, Mitterand e mai bun? Interesant, nu erai socialist pe vremuri.
Gata, ajunge!
Mitterand i-a spus personal condoleanțe mamei.
Nu l-a obligat nimeni! A fost sincer!
Și teatrul din fața camerelor de după tot sincer a fost.
- Nu mai fi și tu așa de cinică! - Nu mai fiți voi așa naivi!
A profitat de mama și de Malik.
Să ne mulțumească dacă e reales azi.
Tata avea o vorbă: „În familie nu se discută politica și religia.”
Vă e foame? Să ne așezăm la masă!
Nu te-ai săturat să le dai tuturor mereu lecții de viață?
Noi suntem zi de zi cu mama. Eu am sprijinit-o mereu.
Mohamed a făcut totul pentru ea, pentru ca tu și Malik să aveți de toate!
Tu ce-ai făcut? Spune!
- Mă duc s-o culc. - Eu?
Da, chiar n-ai habar ce-am făcut eu! Și ce faci, îl aperi pe Momo acum?
Vin și eu.
După ce l-ai bârfit atâta?
Ai uitat? De la religie ți se trage.
Sarah, termină! Dacă nu, jur…
Nu-mi ține tu mie morală.
Apropo de lucruri care se bat cap în cap, ipocrito, nu trăiești cu un polițist?
Fatna, se aude ceva ciudat afară.
Stai liniștită, suntem la țară. Mereu se aude ceva ciudat. Hai la masă.
Măcar eu nu m-am ascuns niciodată, spre deosebire de alții.
Zău? Ia spune cum m-am ascuns eu!
Văd că toți au defecte, numai tu ești sfântă!
Gata! Terminați!
Am vrut să ne adunăm în seara asta în jurul mamei!
Uitați-vă la ea! Chiar nu vedeți ce-i faceți?
Nu credeam că o să îndur atâtea din dragoste pentru copiii mei.
Nu credeam că e cu putință.
Vă accept așa cum sunteți…
și așa cum vă trăiți viața.
Nu asta am sperat…
dar nu-i nimic.
Asta-i iubirea de mamă.
Sunteți copiii mei.
Vă iubesc.
Dacă eu sunt împăcată…
voi de ce nu sunteți împăcați unii cu alții?
De ce?
Poftim ce i-ați făcut!
- Nu puteți… - Ce se aude?
- Ce e? - Ce se întâmplă?
La dracu', foc! Incendiu! Afară! Toată lumea afară! Repede!
- Rania! - Ieșiți repede!
- Rania, incendiu! - Toată lumea afară!
- Mai repede! - Hai, hai!
- Jean-Louis! - Hai!
- Amar! - Gata, am ieșit!
- Unde e Jean-Louis? - Vine și el!
Uite-l!
Am sunat la pompieri.
Fir-ar! Doamne, nu se poate!
O FRANȚĂ PENTRU FRANCEZI
Cinci, patru, trei, doi, unu.
Iată-l pe noul președinte al Franței.
François Mitterrand a fost reales cu 53,9% din voturi.
- Domnule. - Bună dimineața.
Dle Garaud! Mulțumesc că ai venit.
Nu te invit să iei loc.
Domnii de stânga nu se înjosesc să stea în aceleași scaune ca noi.
Vor să modernizeze tot. Prouvé, Perriand, Starck.
N-am înțeles absolut nimic.
Adică socialiștii se cred mai presus de scaunele lui Ludovic XV.
Le sâcâie conștiința.
Îi urăsc. În Arondismentul 16 sunt cei mai detestabili.
Dau lecții de morală, dar ar fi zero barat fără familiile lor.
- Vă vom simți lipsa. - Să nu exagerăm, Garaud.
Spune-mi despre cazul Oussekine.
Cu stânga la putere, procesul nu va putea fi evitat.
Așa, și?
Și nimic. Cazul este nul.
Totul depinde de Kiejman.
Kiejman…
Interesant că ai pomenit de el.
Am găsit un citat despre el.
Ascultă aici.
„Un bărbat chel, ușor adus de spate, cu ochi negri, pătrunzători.
Un avocat elegant, agasant de sigur pe sine
și măcinat de teama că nu-l iubește nimeni.”
- Frumos scris. - Nu eu am scris, ci Henri Nallet.
Un socialist.
Sunt și unii de ispravă.
Ascultă, Garaud.
Țin foarte mult să protejăm instituția mai departe.
Nu suport ca oamenii mei să fie tratați ca niște infractori.
Nicio grijă, nu vor fi condamnați.
Nu merită asta, nici nu se va întâmpla.
Foarte bine.
- Bună ziua. - Bună ziua.
Ben Amar și Sarah nu au venit?
Nu.
Te rog să iei loc, Mohamed.
- Am vrut să-ți dau personal vestea bună. - Chiar două vești bune. Îmi permiteți?
Am câștigat procesul de calomnie cu Minute.
Vă vor plăti daune de 60.000 de franci ție și familiei tale.
Mulțumesc.
Regret că fratele și sora nu sunt aici să audă.
Mohamed…
vom ajunge la proces.
Cei doi polițiști care l-au ucis pe Malik vor fi judecați.
Și al treilea?
Din păcate, nu avem probe împotriva lui.
Suntem doar siguri că s-a dus să caute arma.
Crede-mă, este un uriaș pas înainte.
Nu speram să-i vedem pe ce doi polițiști judecați pentru vătămare.
Nu este o victorie, nici pe departe.
Dar pentru voi e un prim pas către recunoașterea atrocității comise.
Până la proces odihnește-te și regăsește-ți tăria în sânul familiei.
Vei avea nevoie.
Ce faci?
Ai pățit ceva?
Ce e?
Vreau să ne despărțim, Yann.
- Nu înțeleg. - S-a terminat.
Ia-ți lucrurile și pleacă din casa mea chiar azi.
Ce tot spui? Glumești?
- Stai, spune-mi cu ce am greșit. - Cu nimic.
N-ai făcut nimic, tocmai asta e problema.
Sarah…
După ce a murit Malik, ai spus că pleci din poliție.
Că nu-ți place slujba asta.
M-ai privit în ochi și mi-ai promis.
Crezi că e așa ușor?
- Că găsesc o slujbă bătând din palme? - N-ai căutat.
Nu ești prost, poți face orice.
Dar adevărul e că-ți place în poliție.
Iar eu nu mai pot trăi cu un polițist.
Adică mă pui să aleg?
- Între slujbă și tine? - Nu.
Nu, am hotărât deja.
Lasă cheile în cutia poștală.
Sarah, nu face una ca asta! Nu așa!
- Nu lua o decizie ca asta dintr-o toană. - Numai toană nu e, crede-mă.
N-a fost ceva serios.
- N-a fost serios de la bun început. - Sarah, te rog! Sarah!
Nu te teme, puiule.
Uite-așa!
E bine.
Ușurel!
Așa, ușurel, fetița mea.
Da, uite-așa!
Ce bine! Da!
21 OCTOMBRIE 1978
Acum cascheta.
„Schmitt, Garcia.”
Bastoanele.
„Schmitt, Garcia.”
SCHMITT ȘI GARCIA BASTON DIN LEMN, 65 CM LUNGIME
Vă implor, deschideți!
Domnule, vă implor! Deschideți! Vă implor!
Deschideți…
Subtitrarea: Adrian Bădițoiu