EN NETFLIX-SERIE
Terrorblade!
Sæt søjlerne tilbage på deres fundament.
Du skal genskabe manifoldformen.
Dragernes blinde arrogance.
Du ser mit fængsel. Du så ikke min fæstning.
Du så ikke min hær.
Hun er hurtig. Pas på. Bryd ikke formationen.
KAPITEL ET
Lovet være Menes måne.
Se dig lige.
Lidet bedre end et dyr, der jages af ringere væsener.
Men du havde store drømme.
Ja. I et kort øjeblik var du frygtet.
Du var tæt på at genoprette den retmæssige orden.
Dit folk, verdens herskere.
Jeg ved, hvem du er. Du er dæmonen, ikke?
Hans dæmon. I angreb Natsølvskoven.
Jeg er mere end det. Jeg er dit håb.
Håb. Håb for hvad?
En verden ændret efter din smag. Vi kan bygge den sammen.
Men først hævn over den, der løj for os,
forrådte os og bad os tjene ham
og så forlod os.
Jeg er vanvittig af udmattelse, ikke dum.
Skrid, dæmon.
De trænger dig snart op i en krog.
Du er bange.
Du kan ikke undslippe for evigt. Det ved du.
Det er tid til at dø eller håbe.
Du der!
Du hørte mig.
Jeg hører dig og svarer med døden.
Jeg vil nødig brække armen ved at klappe mig selv på skulderen,
men det sværd var ret fantastisk.
Du var fantastisk. Det var din fortjeneste, men sværdet var…
-Fantastisk? -Ret godt i hvert fald.
Lidt larmende i tilbagesvinget, men så godt, som Far lavede det.
Teknisk set har Far lavet det. Jeg har bare repareret det.
Pointen er, at støberiet virker.
Jeg fik det til at virke.
Det er nu, du skal spille begejstret
eller i det mindste virke forsigtigt optimistisk.
Undskyld. Det er Slyrak.
Der er gået næsten tre måneder. Tre måneder og ingenting.
Ikke et syn, ikke engang en drøm, ikke engang en følelse.
Verden er her stadig. Det virker som et godt tegn.
Dragerne opfører sig stadig skørt. Det virker som et dårligt tegn.
Vi kan kun rydde op i det rod.
Jeg ved, du er frustreret.
Du føler, at du blev efterladt, og at du ikke fik afsluttet kampen,
men du gjorde din del bedre end forventet.
Mere end nogen havde ret til at bede om.
Tre måneder. Ikke en skid.
Davion, der er noget, du skal se.
Jeg tænkte på det, du sagde i går,
så jeg begyndte at plotte de seneste drageobservationer.
Ikke kun dem, vi gik efter, men Kaden og alle andre.
Jeg arbejdede baglæns og regnede wyrmlingernes mest sandsynlige rute ud.
De migrerer. Hvad så?
Det troede jeg også først.
Men det er ikke migration, det er konvergens.
Jord, vand, gløder,
de samles lige som sidste år i Dragon Hold.
Det giver ingen mening.
Der er intet vigtigt i Broken Peaks.
-Det er bare en bunke sten. -Pak lejren sammen.
Vi må af sted.
Jeg ved, hvad der er i Broken Peaks.
Syvende legion melder, at de endnu ikke har modtaget ekstra styrker,
og vi har haft problemer med at vedligeholde vores forsyningskæde i…
Den fjerde legion er tung. Vi bør forflytte de overskydende.
Legatus Akkad hævder at have brug for flere soldater
for at opretholde en ordentlig træningsturnus.
Mens den syvende visner og sulter i grænseområdet.
Den syvende har ingen beskytter i hovedstaden, Deres Stråleglans.
Håndlangere, alle til hobe.
Man kan kun styre krigsrådet med et stumpt redskab.
Jeg er bange for, at De bliver endnu mindre tilfredse med købmandslavet.
Majestæt.
-Undskyld afbrydelsen. -Vær nu ikke dum.
Vi beundrede bare, hvordan imperiet samarbejder efter en krise.
Kan jeg hjælpe dig?
De har en gæst, en gammel ven.
Davion.
Du behøver ikke præsentere ham. Jeg misunder ham livet på landevejen.
Det er ikke Drageridderen, Deres Stråleglans.
Det er kompliceret.
Hun overgav sig ved byporten og forlangte at se dig.
Og de smed hende i gabestokken?
Hun insisterede. Hun sagde, det var "komfortabelt".
-Prinsesse. -Kejserinde Mirana, Hendes Majestæt.
Det er okay, Asar.
-Luna. -Tilgiv mig, kejserinde.
Jeg vil sværge troskab til solgudinden.
Jeg er kommet for at tjene Dem.
Da vi nåede den første enklave, begyndte vi at se dem.
Vores egne soldater,
der vandrer omkring uden den kraft, Selemene engang gav.
Mændene og kvinderne fortalte den samme historie:
Hvordan helligdommene kom til live.
Hvordan gudindens velsignelse strømmede gennem dem.
Hvordan de tog hævn og gav løgnen til en falsk profeti.
Men nogle havde spørgsmål.
De kæmpede med en tomhed i maven,
og de vidste, hvilken kærlighed der kunne være gået tabt.
Jeg samlede dem og beskyttede dem og sendte spejdere ud for at finde flere.
De fortabte, de knuste, de vanærede.
-Og du tog dem alle med hertil? -Jeg tog dem med til Dem.
De bad mig om at redde dem, så det gjorde jeg. Nu beder jeg Dem give dem et formål.
Giv mig et formål.
Lad os kæmpe for Dem. Lad os genskabe verden i Deres billede.
Genskabe verden? Jeg kan knap nok genopbygge stedet her.
Fordi De tror, De er alene.
Vi plejede at tro på noget, vi to.
Intet er så ødelagt, at det ikke kan fikses.
Nu har De styrken til at fikse det hele.
En guds magt.
Et imperiums magt. Og vigtigst af alt…
Nu har De mig.
Befri hende, Asar.
Deres Majestæt! Hun er Plagen.
Hun er min ven.
Det klør som det femte helvede.
Jeg er ret sikker på, at disse rustninger ikke findes i Oglodi-størrelse.
Og jeg er sikker på, at de skinnende skiderikker ønsker, det aldrig sker.
Tænk på det sådan her: Ingen glor på dine ører.
Hvis nogen siger noget om dine ører, så kom til mig.
På geled.
Hvis intet passede, kunne du i det mindste have et banner på.
Nej, det er ikke det, skat. Det er mere.
Jeg er stadig Nivan Gallant i mit hjerte, men mit sværd står til din tjeneste.
Du forvirrer mig hele tiden.
Vi må alle have mål.
Er du sikker på, at uniformen og banneret er dine?
Ikke banneret, hende.
Hvem knæler foran soltronen?
Det gør jeg, Deres Stråleglans.
Luna af sletterne og Natsølvskoven.
Jeg tilbyder Dem mit hjerte, mit mod, mit stål.
Jeg søger Deres lys, Deres kærlighed.
Jeg tager dig som Guds kejserinde, først i tankerne, først i handlingen.
Stå i lyset. Og soldaterne?
Min fortabte legion. Mange har allerede kæmpet for dig.
Deres hengivenhed er indgraveret som ar, underskrevet af smerte.
Accepter velsignelsen fra soltronen, Luna af Imperiet.
Luna, gudinden for den fortabte legion.
Sammen genopbygger vi vores hjem.
Så heler vi en ødelagt verden.
Deres Majestæt.
Drageridder.
Du er hjemme. Endelig.
Der er noget galt. Er Bram hos dig? Er han…
Bram har det fint. Bram er her.
-Også Cayden. -Hvad så?
Slyrak er død. Slyrak fejlede.
Jeg kan se, du har opgivet diskretion.
Ildens fader fejlede. Du er alene.
Du forrådte eller forlod alle, der kunne have hjulpet dig,
den mindre gud, elverne.
Jeg er alt, du har tilbage i verden.
Giv os dragesjælene,
og når jeg genskaber virkeligheden, efterlader jeg dig en gave, dit barn,
i sikkerhed her, urørt i denne oase, du har skabt.
Udødelige Filomena.
Dette er min kontrakt, min genforhandling.
Tilbyder du alle reviderede vilkår som i den oprindelige heksegruppe?
-Ubrydeligt. -Garanterer du,
at barnet bliver min Filomena, som jeg husker hende.
Hun vil være min på alle måder.
Filomena vil elske dig i det næste liv, som hun elskede dig i dette.
Bliver hun rask og fri for råddenskab?
Det lover jeg. En evighed af blomster.
Hvad ville du ikke gøre for mærke hendes hånd
i din egen igen?
Jeg elsker dig. Jeg vil ikke tilbede dig.
Intet.
Der er intet, jeg ikke ville.
Har vi så en aftale?
Min datter er så egenrådig.
Hun havde et godt hjerte og var klog.
Filomena ville aldrig acceptere en verden skabt af dig.
Hun ville aldrig acceptere en rædsel skabt i hendes navn.
Der bliver ingen aftale.
Så lade det være sådan.
Så lad det være sådan.
Mirana kan ikke sende en hær til Broken Peaks,
men hun kan sende os.
Vismanden. Hans tårn.
Så er det hævn.
Han har noget værdifuldt, der ikke tilhører ham.
Dæmonen, der ødelagde Natsølvskoven, er ude efter det.
En hær af drager kommer efter det. Mens de dræber hinanden…
Tager vi det tilbage.
Det ville være uklogt.
Og helt unødvendigt. Jeg er her for at foreslå en alliance.
Du løj for os. Du forrådte os. Du brugte Fymryn…
Jeg sagde sandheden.
De dele af den, der passede dig.
Hvem er han?
-Månens djævel. -Han har en skøn stemme.
Vi ved, du har dragesjælene i din besiddelse.
Løslad dem, og sagen er lukket.
Du får lov at gå uskadt herfra.
Tillykke med apoteosen, Deres Majestæt,
men De forstår ikke en tusindedel af Deres kraft.
Jeg anbefaler ydmyghed.
Dragerne, der bekymrede dig, er aske,
men Terrorblade er stadig stærkere end nogensinde.
Han råder over tre dragesjæle
og helmer ikke, før han har gjort krav på alle otte.
Hver for sig er de sårbare.
Sammen med mig er de bedre beskyttet, men langt fra sikre.
Hvis du er så magtfuld, hvilket behov har du så overhovedet for os?
Terrorblade er en tålmodig og ubarmhjertig fjende.
Jeg overlevede kun på ekstreme måder, som han ikke havde overvejet.
Han gentager ikke sin fejl.
Så jeg har brug for Dem, Deres Majestæt.
Jeg har brug for en gud, der kan tage kampen til Foulfell.
Der vil jeg selv tilintetgøre Terrorblade.
Jeg må gå. Jeg må se.
Du skal være den, du er.
Måske har hun lært det.
Hun kan ikke være andet, end hun er.
Du vidste, det ville ske, ikke?
Jeg beregnede en høj sandsynlighed for disse begivenheder, ja.
Der er dog aspekter, jeg ikke havde forudset.
-Aspekter? -Hvordan jeg ville have det.
Det overrasker også mig.
Du kom til mig med profetien. Jeg gav dig mit ord.
Jeg forventer, at begge bliver opfyldt, gudinde.
Vores gudinde venter på dig.
Selemenes måneskin skinner lyst og rent gennem mig.
Min sjæl er forseglet i hendes tjeneste.
Velkommen, lille Coedwen.
Månens barn.
Stå ikke bare der og lad, som om du tænker på vores bedste.
Du arbejdede med Terrorblade. Det var du nødt til.
Intet forhindrer dig i at gøre det igen.
Det er måske derfor, du er her.
Dine beskyldninger er korrekte, og dine bekymringer er berettigede.
Jeg er mere end bekymret.
Dine forbehold ændrer ikke omstændighederne
eller nødvendigheden af Hendes Majestæt.
-Det ville være sindssygt at gøre det. -Jeg er enig.
Så er det vel det. Tak, fordi du kom.
Og angående sjælene.
Jeg sagde, jeg er enig. Jeg vil hjælpe dig.
Der er ting, jeg må gøre.
Jeg vender tilbage ved daggry.
Er det, som du forestillede dig?
Nej, det er som et minde, men et minde om en drøm.
Det var lysere. Der var musik.
Det var som at være hjemme før krigen.
Der er ingen krig her, ingen død, ingen lidelse.
De begivenheder var beklagelige, men de ligger bag os nu.
Tilgiv mig, gudinde. Jeg kan ikke lade, som om det aldrig er sket.
Elsker du mig?
Jeg kom til dig med et formål. Vi kan forene vores folk.
Sig ordene.
Elsker du mig?
Gudinde? Der er noget…
Du vil ikke huske noget af dette, lille Coedwen.
Du vil kun huske fornyet, intens kærlighed til mig.
Nej!
Nej.
Han sendte dig til mig. Du løj for mig.
Jeg troede, der kunne være godhed i dig. Jeg håbede, at han tog fejl.
Nok.
Gnisten. Den er min.
Du tager den ikke fra mig.
Nej!
Den er min. Jeg beder dig, den er min.
Du må tro, at jeg er skør.
Jeg har ingen grund til at stole på ham.
Der er ingen grund til at tro, at det er mere end et kneb,
der ender i blodsudgydelse og tragedie.
Men jeg tror heller ikke, vi har noget valg.
Intet af det er, som jeg troede.
Imperiet, Selemene, Davion.
Gud, hvor jeg savner dig.
Jeg tænkte nok, du var her.
Hun var altid bedre til at lytte end mig.
Du er fremragende til at lytte.
-Jeg er den værste. -Sandt.
Jeg ved, du ikke synes om det.
-Gid jeg kunne forklare det, men… -Det behøver du ikke.
Hvis du mener, det er det rigtige, så er det det rigtige.
Jeg håbede, du ville sige, hvor meget jeg tog fejl.
-Gør du? -Det ved jeg ikke.
Så er der intet, jeg behøver at sige.
Jeg stoler mere på din tvivl end på nogen andens sikkerhed.
Du behøver ikke være her.
Men det gør jeg, Deres Majestæt. Han vil vise sig at være en løgner.
Når han gør det, vil jeg tage hans hoved.
Tiden er inde.
Ikke helt. To ting: Hvis du vil have hjælp, har vi brug for noget fra dig.
De fem dragesjæle. Umuligt.
Beholderen er på mystisk vis forbundet til mig.
Hvis jeg forlod flyet uden dem, ville inddæmningen af dem ophøre.
De ville blive sluppet fri, sårbare.
Du er geniet. Find ud af det.
Hvilket bringer mig til den anden ting. Jeg tager med.
Latterligt.
Det er ikke et skænderi. Drengen tager med. Vi tager alle med.
Vi skylder alle det røvhul noget.
Det er mine betingelser.
Der er en måde. Du har behersket én dragesjæl.
Du kan måske beherske flere, i det mindste for en stund.
Dragesjælene, luftelementet, de fire fundamentale kræfter.
Skabelsens Søjler, ja.
Når det her er forbi, er det forbi. Sjælene vil blive sat fri.
Sjælene sættes fri, og den naturlige orden genoprettes.
Gør, hvad du skal.
Smedningen kanaliserer dragernes kraft.
Når det er gjort, vil deres sjæle bo i dig.
Så længe du overlever.
Det vil gøre ondt.
Min tid er forbi. Gnisten er vendt tilbage til dig.
Snart vil mit liv forsvinde i tomrummet.
Glemt.
Det er ikke for sent.
Vi kan vise os for dem sammen og hele splittelsen.
Jeg gjorde, hvad jeg kunne for at hele det, der var ødelagt,
for at beskytte de fortabte og bringe lys til skyggerne.
Men det gjorde du slet ikke. Du ødelagde alt.
Der var råddenskab i dig, omkring dig, et vanvid.
En guds visdom ville virke som galskab for de svage.
Du var også vanvittig engang, og det bliver du igen.
Lovet være Mene.
BASERET PÅ VIDEOSPILLET DOTA 2 FRA VALVE
Tekster af: Anne-Li Therese Wallmann