EN NETFLIX-SERIE
Sovende drage, aktiv vulkan, skør rig dame.
Det skal nok gå.
Der er du.
Hold dig væk!
KAPITEL FEM
Tak, Kanin.
Han får det ikke bedre.
Århundreders undersøgelser er samlet i dette tårn,
men væsnerne nævnes ikke.
End ikke en antydning.
Det nytter ikke. Der er ingenting.
Kom ned. Vi må være kreative.
Tilgiv mig, Far.
Tilgiv mig for at krænke dit sind.
Jeg må se dem, som du gjorde.
Jeg må vide, hvad du ved.
Jeg vil ikke miste dig. Uanset hvad.
Cochi!
Kun min far kunne holde mig ude af sine tanker.
Kun han ville gøre det så umuligt.
Stædige mand.
Mor, jeg savner dig i dag, hver dag, men især i dag.
Vi ved begge, at prinsessen kan klare sig selv,
men jeg kan ikke lade hende vække det, der er derinde.
Undskyld mig.
Hvis hun har ret angående Elderormen, er det skørt af hende at gå…
Åh, pis.
Guds tåbelighed! Så er det nok!
Den dræber alt i 160 kilometers radius.
Den æder, til dens mave er fuld,
og der vil ikke være noget, nogen kan gøre ved det.
Lad mig nu tale med hende.
Vi kan tage derhen sammen, okay?
En hurtig snak kan redde hundredvis af liv.
Godt.
Hørte du det?
Vent lidt. Jeg undersøger det.
Glødelarver forude.
Vil du tage dig af dem, mens jeg venter?
Giv mig et øjeblik.
Undskyld.
Jeg kan ikke bekymre mig om jer to derinde.
Jeg lover, at jeg bare vil snakke.
Angrebene på vores frue fortsætter, forgifter hendes tanker, ødelægger hende.
Vores fjender ville ødelægge hende og os.
Helio-imperiets aggression kræver et svar.
Helio-imperiet.
Vi beder dig og din far om hjælp.
Nej.
Det er præcis, som jeg beskrev det for flere uger siden.
Præcis, som jeg advarede dig om.
Panisk vold hjælper ingen.
Panik? Vores frue Mene bestemmer det.
Så tager vores frue Mene fejl.
Det er ikke op til os at betvivle hendes sind i disse sager.
"Betvivle hendes sind".
Naturligvis, Deres Højhed. Selvfølgelig ikke.
Tilgiv mig.
Det er min.
Jeg sendte dig væk, barn.
Krig er en fejl.
Angrebene på dig kommer inde fra månen.
Helio-imperiet kan ikke stå bag.
Indefra? Det er umuligt.
Men jeg stødte på ånder med kræfter, der overgik min fars.
Hinsides Soltronen, hinsides selv dig.
Ser du stadig spøgelserne?
Nogle gange tydeligere end andre.
Der findes ingen tilfældigheder, gudinde.
Spøgelserne må være projektioner af minder,
relevante minder, dine egne eller en andens.
Finder vi kilden, løser vi måske alle mysterier.
Det kan du ikke være sikker på.
Nej, men selv hvis vi lærer, at jeg tager fejl, ved vi mere, end vi vidste.
Min far ligger i en helbredende søvn, som jeg frygter, han ikke vågner fra.
I hans hjerne er der relevant viden, jeg ikke kan få fat i.
Nøglen, tror jeg, til at løse hans tilstand og din.
Jeg kan ikke gennemsøge min fars sind, men jeg kan gennemsøge dit.
Jeg beder dig. Jeg kan redde jer begge.
Jeg vil ikke hjemsøges mere.
Ikke flere lege.
Det her er ikke en leg for mig.
Jeg ændrer reglerne.
Pis.
Vækket af de blinde.
Dø, dit skide monster!
Nej!
Hold op.
Hold så op! Jeg beder dig!
Undskyld.
Tanker, minder. Det er som en flod.
Den flyder i sin egen retning. Det er nemt at drukne eller fare vild.
Jeg kan ikke styre strømmen, men jeg kan vælge, hvor jeg går i.
Vil mine minder tale til dig?
Som om jeg er dig. Jeg vil optræde, som du forestiller dig.
Verden, præcis som du oplevede den. De folk, du møder, som du husker dem,
ikke robotter, men på deres egen måde i live.
Virkelige. Og smerten? Smerten vil være mest virkelig.
Dine ubevidste tanker forbinder dig til det fysiske univers
på uforudsigelige og endda farlige måder.
Du kan skade mig eller det, der er værre.
Det er ikke en lille ting at kende sin guds sind.
Det er ikke en lille ting.
Dyfed, Adara, Idwal. Du tænkte på dem først og oftest.
Navnene har på en eller anden måde forbindelse til dine seneste oplevelser.
Tænk på dem. Forestil dig spøgelserne, og luk mig ind.
Jeg går i floden der.
Husk, at jeg er hos dig.
Følg månen, hvis du farer vild.
Hvis du er ved at drukne, leder jeg dig hjem.
Det var ubehageligt.
Men to måner, én ødelagt, ustabil konfiguration,
men den er ødelagt indefra.
Og disse stjerner. Stjernerne er de samme.
Fra deres position er det flere uger siden, hvilket ikke er muligt.
Og Menes alter er mørkt.
Fymryn. Der er du.
Vi troede, du var rejst.
Så fandt jeg de her.
Du måtte ikke efterlade dem,
efter alt, du udstod for at stjæle dem fra Selemene.
Selemene? Tilhører de gudinden?
Det siger du hele tiden.
Kom. Adara og Idwal venter. Idwal har bagt tærte.
Vent. Har der altid været to måner? Hvornår gik den store i stykker?
Hvordan?
Jeg tror, du stak næsen for tæt på blomsterne.
Har du det godt nok til at rejse?
Det afhænger af dine rejseplaner.
Menes lys, tøs. Det er din plan.
De Knækkede Tinder.
Tårnet.
Hjem.
Mere som en grav.
Det er stort. Større end det ser ud.
Det er så tomt. Så mørkt.
-Jeg ser ingen troldmand. -Han er aldrig langt væk.
Flere minder om umulige ting.
Ingen tilfældigheder.
Gudinden fører mig et sted hen, men…
Vent. Biblioteket.
Vis mig alt, der har med månerne at gøre. Bøger, papir, skitser.
Jeg er ikke mig.
Ingen magi. Nemt at glemme.
Det hele ligner sig selv. Hvad er anderledes?
Den blomst.
Den bog.
Arkekrøniken. Hvad er du?
"Den Gale Måne var ingen virkningsløs sten. Den var virkelig et fængsel."
Hvordan fandt du mit tårn?
Ret uventet, det lover jeg.
Ingen har fundet dette tårn i tusind år,
og så faldt du tilfældigt over det?
-Tusind år? Det er ikke… -Du besvarede ikke mit spørgsmål.
Du spurgte ikke om noget.
Du sagde noget og opførte dig, som om det var et spørgsmål.
Forfærdelig vane.
Du er god til at skifte emne.
Hvem er du?
Fymryn fra Coedwig, åbenbart.
Jeg stjal lotusserne, men jeg behøver din hjælp.
Månen, den ødelagte måne og væsnerne indeni.
Jeg har set dem, hørt dem, mærket dem og væsnet, der er fanget med dem.
Du må vide, hvad de er, og hvordan man stopper dem.
Jeg kender det blanke blik. Endnu en charmerende vane.
Hør her.
De driver gudinden til vanvid og ødelægger hende indefra.
Du er ikke en Coedwen.
Det ville være nemmere, hvis jeg kunne tale med Filomena.
Hvem end du er, var det en fejl at sige hendes navn.
Hvilket navn? Filo…
Filomena.
Kanin.
Du er stille. Du er ikke i live.
Det er så mærkeligt, Kanin.
Det virker som minder, men mange detaljer er anderledes.
Forkerte. To måner, mørke helligdomme, moders lotusser.
Og hende Fymryn?
Måske ser vores frue sig selv som hende,
men hvilket formål tjener det?
Hvem er hun?
Du er tyven.
Hende, der stjal mine lotusser.
-Mor? -Mor.
Sikke en sær måde at tiltale din gudinde på.
-Dig? Du er ikke gudinden. -Måske har du ret.
For her er du, kommet for at dræbe mig.
Hvad? Det er ikke derfor, jeg…
Troede du ikke, jeg vidste det? Troede du, jeg var uforberedt?
Jeg beder dig. Jeg forstår det ikke.
Hver aften lagde min datter sin kærlighed i dette.
Hver aften bad hun til, at jeg kom tilbage.
Din datter? Hvor er din datter? Hvor er Filomena?
-Spørg hende, når du kommer frem. -Nej!
Det var ikke en bøn.
Jeg kan se dig. Jeg kender dig. Filomena.
Du kom med et spørgsmål,
men ikke det spørgsmål, der startede din rejse.
Dit sande spørgsmål førte dig til mig, til ham.
Du kan ikke knække min vilje med sådan en åbenlys manipulation.
Hun er gudinden.
Mene, genfødt.
Hvad sker der her? Hvad gør du ved ham?
Det er ikke dit sande spørgsmål.
Gudinde, kæmp. Dræb ham.
Han vil ødelægge alt for at komme fri
og omskabe universet i sit billede.
Omskabe universet? Naturligvis.
Fakta var ikke selvmodsigende, min forståelse var ufuldstændig.
Det er minder. Minder fra et andet univers.
Et andet liv.
Hvilket univers? Hvis liv?
Fymryn. Fymryn er Mene, bare ikke min Mene.
Du gemmer dig i hypoteser lige som ham.
Bange for at spørge hvorfor. Bange for sandheden.
Alt det her er for din skyld.
Du er årsagen. Du er grunden.
Hvert spørgsmål er reduceret til en konklusion.
Og her driver du rundt for enden af floden.
Alene i havet.
Jeg er død, ikke?
I denne verden, dette hule ekko af en verden, er jeg død.
Stakkels pige. Hvor du led.
Hvor han svigtede dig. Han kunne ikke redde dig, og det ødelagde ham.
Hvad vil du have fra mig?
Jeg vil det samme som dig.
Jeg vil forstå universet.
Nej, jeg har lært, hvad jeg kan her.
Jeg havde ret. Og jeg tog fejl.
Gudinden sagde, at jeg skulle se mod månen, og at hun ville lede mig hjem.
Her er jeg Fymryn.
Fymryn er Mene, så jeg ser mod mig selv.
Jeg er månen.
Gudinde. Gudinde, er du…
Jeg ved, hvem jeg er.
Før mig til din far.
Bare rolig. Jeg er her for at hjælpe.
Kaden? Hvad…
Guder.
Af sted. Advar Dragefæstningen.
Du advarer dem selv.
Davion. Jeg skulle være taget tilbage.
Jeg tog fejl. De levende havde brug for mig.
Hun havde brug for mig.
Kender du mit navn?
Mit sværd, mit liv.
Nej. Nej, jeg kan ikke.
Til Dragefæstningen.
Jeg ser dig, lille mus.
Musen, der drømte om himlen.
Et øje, der ikke kan se.
Eller måske har set for meget.
Ildens Fader, husker du verden før denne?
En glemt drøm, en hvisken.
Månens Djævel dræbte dine brødre og søstre.
Han brugte dem til at ødelægge min verden, vores verden.
Men solen står op, og tordenen lyder.
Jeg har brug for din hjælp. Vær sød at sige, hvad jeg skal gøre.
Ingenting.
Ingenting?
Der er intet at gøre eller gøre om.
Den kødillusion, du klamrer dig til, var ikke mere ægte end den her.
Jeg forstår det ikke.
Min verden var fortabt, ødelagt.
I mus er så optagede af, hvad der er jeres.
Men I ignorerer det hele.
Du er her. Du er i live.
Skab fred, eller vælg galskab.
Umuligt.
Ingen kunne have gjort det her.
Intet af dette er, hvad du tror.
Du dræbte Kaden.
Jeg ved, hvem han var. Jeg ved, hvad han betød for dig.
Det må du ikke sige.
Og du må ikke forlade vulkanen.
Jeg vil ikke kæmpe mod dig.
Jeg gør dig ikke noget. Aldrig.
Det har du allerede gjort!
Slip mig!
Du var den eneste i verden, jeg håbede, ville lytte.
Marci, lad ham gå.
Jeg sagde, jeg havde brug for Slyraks hjælp.
Men jeg havde brug for dig.
Den Davion, jeg kendte, stolede på og elskede,
var fortabt i et liv, der ikke længere eksisterer.
Det måtte ikke være enden på hans historie.
Jeg kunne ikke lade ham dø forgæves.
Det hele var en fejl.
Davion, følg ikke efter os.
Lad os venligst være alene.
Kom, Kanin.
Gudinde.
Jeg husker alt. Jeg husker, hvad du gjorde.
Jeg er her ikke for at dømme dig.
Jeg ved ikke, om jeg kan dømme.
Jeg er ikke engang sikker på din forbrydelse.
Du dræbte os alle og bragte os tilbage.
Du gjorde os uret, og alligevel sidder vi her og taler.
Jeg fortryder intet.
Men det gør du. Det ved jeg, fordi du var nødt til at sige det.
Du kan overbevise enhver om alt, især dig selv.
Tilstå. Fortæl Filomena alt.
Let dit hjerte.
Hun ville ikke forstå det.
I har begge hemmeligheder. Sandheden må begynde et sted.
Vis mig Arkekrøniken.
Hvad hvis jeg tager fejl?
Deres Højhed!
Tak Morgenstjernen for, at jeg fandt dig.
-Kaptajn? Hvad er der? -Krig.
Fyrstedømmet har iværksat et angreb over grænsen.
Og din far har brug for dig.
Vi har alle brug for dig.
BASERET PÅ VIDEOSPILLET DOTA 2 FRA VALVE
Tekster af: Anne-Li Therese Wallmann