EN NETFLIX-SERIE
Sovende drage, aktiv vulkan, gal rik dame.
Det går sikkert fint.
Der er du.
Hold deg unna!
KAPITTEL FEM
Takk, kanin.
Han blir ikke noe bedre.
Århundrer med studier, etterforskning og undersøkelser samlet i dette tårnet,
men ikke et ord om enhetene.
Ikke så mye som et nikk.
Det nytter ikke. Det er ingenting.
Kom ned derfra. Vi må være kreative.
Tilgi meg, pappa.
Tilgi meg for denne overtredelsen i sinnet ditt.
Jeg må se dem slik du gjorde.
Jeg må vite hva du vet.
Jeg skal ikke miste deg. Uansett hva.
Cochi.
Bare min far kunne holde meg unna tankene sine.
Bare han ville gjort det så umulig.
For en sta mann.
Mor, jeg savner deg i dag, hver dag, men spesielt i dag.
Begge to vet at prinsessen kan ta vare på seg selv,
men jeg kan ikke la henne vekke hva enn som er der inne.
Unnskyld meg.
Hvis hun har rett om Eldwyrmen, er hun gal som går inn…
Å, faen.
Herregud! Nok!
Den vil drepe alt på innen 160 km.
Den vil spise og spise til magen er full,
og det er ikke noe noen kan gjøre med det.
Vær så snill, la meg snakke med henne.
Vi kan gå sammen, ok?
En kjapp prat for å redde hundrevis av liv.
Flott.
Hørte du det?
Vent litt. Jeg skal undersøke det.
Det er ildsmådrager.
Vil du ta deg av dem mens jeg venter?
Jeg trenger bare et øyeblikk.
Beklager.
Jeg kan ikke bekymre meg for at dere begge løper rundt der.
Jeg lover, jeg vil bare snakke.
Angrepene på fruen fortsetter, forgifter tankene, river henne i filler.
Fiendene våre hadde knust henne og oss.
Helio-imperiets aggresjon krever et svar.
Helio-imperiet.
Vi ber deg og din far om hjelp.
Nei.
Alt er nøyaktig slik jeg beskrev det for flere uker siden.
Akkurat som jeg advarte om.
Panikkfylt vold tjener ingen.
Panikk? Fru Mene ønsker det.
Da tar Fru Mene feil.
Vi har ingen rett til å betvile vår frues tanker i disse sakene.
"Betvile vår frues tanker."
Selvsagt, Deres Høyhet. Selvsagt har ikke dere rett.
Tilgi meg.
Jeg har det.
Jeg sendte deg bort, barn.
Krig er en feil.
Angrepene mot deg kommer fra innsiden av månen.
Det kan ikke ha vært Helio-imperiet.
Innsiden? Det er ikke mulig.
Likevel møtte jeg skapninger der med mer makt enn min far.
Mer enn Soltronen, mer enn selv deg.
Ser du spøkelsene ennå?
Noen ganger klarere enn andre.
Det finnes ikke tilfeldigheter, Gudinne.
Spøkelsene må være projeksjoner av minner,
relevante minner, dine egne eller noen andres.
Om vi finner kilden, kan vi kanskje løse alle mysterier.
Det kan du ikke være sikker på.
Nei, men selv å lære at jeg tar feil, vil lære oss mer enn vi visste.
Faren min ligger i en helbredende søvn, som jeg er redd han ikke vil våkne fra.
Skjult i sinnet hans er relevant kunnskap som jeg ikke får tak i.
Jeg tror det er nøkkelen til å ordne både hans og din tilstand.
Jeg kan ikke ransake min fars sinn, men jeg kan ransake ditt.
Vær så snill. Jeg kan redde dere begge.
Jeg vil ikke bli hjemsøkt mer.
Nok leking.
Jeg leker ikke.
Jeg endrer reglene.
Faen.
Vekket av den blinde.
Dø, ditt jævla monster!
Nei!
Slutt.
Slutt! Vær så snill!
Beklager.
Tanken, hukommelsen, den er som en elv.
Den flyter i sin egen retning. Det er lett å drukne eller gå seg vill.
Jeg kan ikke kontrollere strømmen, men jeg kan velge hvor jeg går inn.
Og minnene mine vil snakke til deg?
Som om jeg er deg. Jeg vil fremstå som du forestiller deg.
Verden akkurat slik du opplevde den. Folkene du møter, slik du husker dem,
ikke uten vilje, men levende på sin egen måte.
Ekte. Og smerten? Smerten vil være det mest ekte av alt.
Dine inaktive tanker kobler deg til det fysiske universet
på uforutsigbare, og til og med farlige måter.
Du kan skade meg eller verre.
Det er ingen liten ting å kjenne din guds sinn.
Det er ingen liten ting.
Dyfed, Adara, Idwal. Du tenkte på dem først og oftest.
Disse navnene er koblet til dine nylige opplevelsene på en måte.
Tenk på dem. Se for deg spøkelsene og slipp meg inn.
Jeg vil gå inn i elven der.
Husk at jeg er med deg.
Følg månen hvis du går deg vill.
Jeg leder deg hjem hvis du holder på å drukne.
Det var ubehagelig.
Men, to måner, en ødelagt, ustabil konfigurasjon,
men den er ødelagt fra innsiden.
Og disse stjernene. Stjernene er de samme.
Fra deres posisjon var dette for flere uker siden, noe det ikke kan være.
Og Menes alter er mørkt.
Fymryn? Der er du.
Vi trodde du hadde dratt.
Så fant jeg disse.
Du kan ikke gå fra dem
etter alt du gjennomgikk med å stjele dem fra Selemene.
Selemene? Tilhører de Gudinnen?
Du minner oss alltid på det.
Kom. Adara og Idwal venter. Idwal har bakt pai.
Vent. Har det alltid vært to måner? Når kom den største?
Hvordan?
Jeg tror nesa di er for nær blomstene.
Er du frisk nok til å reise?
Det kommer an på reiseplanene.
Ved Menes lys, jente. Det er din plan.
Broken Peaks.
Tårnet.
Hjem.
Mer som en grav.
Det er stort. Større enn det ser ut.
Det er så tomt. Så mørkt.
-Jeg ser ingen trollmann. -Han er aldri langt unna.
Flere minner om umulige ting.
Ingen tilfeldigheter.
Gudinnen leder meg et sted, men…
Vent. Biblioteket.
Vis meg alt knyttet til månene. Bøker, papir, skisser.
Jeg er ikke meg.
Ingen magi. Lett å glemme.
Og alt ser likt ut. Hva er annerledes?
Den blomsten.
Den boken.
Archronicus. Hva er du?
"Den gale månen var ingen urørlig stein. Den var egentlig et fengsel."
Hvordan fant du tårnet mitt?
Helt uventet, det lover jeg.
Ingen har funnet dette tårnet på tusen år,
og du bare snublet over det?
-Tusen år? Det er ikke… -Du svarte ikke på spørsmålet mitt.
Du stilte ikke et spørsmål.
Du uttalte deg, og oppførte deg som om det var et spørsmål.
En fryktelig vane.
Du er flink til å skifte samtaleemne.
Hvem er du?
Fymryn fra Coedwig, tydeligvis.
Jeg stjal lotusene, men jeg trenger din hjelp.
Månen, den ødelagte månen og vesenene på innsiden.
Jeg har sett, hørt og følt dem, og skapningen som er sperret inne med dem.
Du må vite hva de er. Hvordan man stopper dem.
Det blikket er kjent. Iøynefallende tomt, enda en sjarmerende vane.
Hør på meg.
De driver Gudinnen til vanvidd og ødelegger henne fra innsiden.
Du er ingen coedwen.
Dette er kanskje enklere om jeg får snakke med Filomena.
Hvem du enn er, så har du feilet ved å si navnet hennes.
Hvilket navn? Filo…
Filomena.
Kanin.
Du er stille. Du lever ikke.
Dette er så rart, kanin.
Det virker som minner, men så mange detaljer er forskjellige.
Feil. To måner, mørke alter, mors lotuser.
Og denne Fymryn?
Kanskje fruen ser for seg at hun er henne,
men hva er meningen?
Hvem er hun?
Du er tyven.
Den som stjal lotusene mine.
-Mor? -Mor.
For en merkelig måte å tiltale din Gudinne på.
-Du? Du er ikke Gudinnen. -Kanskje du har rett.
For du har kommet hit for å drepe meg.
Hva? Det er ikke derfor jeg…
Trodde du ikke jeg visste det? Trodde du jeg var uforberedt?
Vær så snill. Jeg forstår ikke dette.
Hver kveld la datteren min kjærligheten sin til meg i dette.
Hver natt ba hun om at jeg skulle komme tilbake.
Datteren din? Hvor er datteren din? Hvor er Filomena?
-Spør henne når du kommer dit. -Nei!
Det var ikke en bønn.
Jeg ser deg. Jeg kjenner deg. Filomena.
Du kom med en spørsmål,
men ikke spørsmålet som startet reisen din.
Ditt sanne spørsmål førte deg til meg, til ham.
Du kan ikke bryte viljen min med en så åpenbar manipulasjon.
Hun er Gudinnen.
Mene, gjenfødt.
Hva skjer her? Hva gjør du med ham?
Det er ikke ditt sanne spørsmål.
Slåss, Gudinne! Drep ham.
Han vil ødelegge alt for å frigjøre seg selv
og gjenskape universet i hans bilde.
Gjenskape universet? Selvsagt.
Faktaene var ikke inkonsekvente. Min forståelse var ufullstendig.
Dette er minner, bare minner om et annet univers.
Et annet liv.
Hvilket univers? Hvem sitt liv?
Fymryn er Mene, men ikke min Mene.
Du skjuler deg i hypoteser, som ham.
Redd for å spørre hvorfor. Redd for sannheten.
Alt dette er for deg.
Du er årsaken. Du er grunnen.
Alle spørsmål er redusert til én konklusjon.
Og her er du, drivende på enden av elven.
Alene i havet.
Jeg er død, er jeg ikke?
I denne verdenen, dette tomme ekkoet av en verden, er jeg død.
Stakkars jente. Som du led.
Han sviktet deg. Han klarte ikke å redde deg, og det ødela ham.
Hva vil du med meg?
Jeg vil ha det du vil ha.
Jeg vil forstå universet.
Nei, jeg har lært det jeg kan her.
Jeg hadde rett. Og jeg tok feil.
Gudinnen ba meg se mot månen, og så ville hun lede meg hjem.
Her er jeg Fymryn.
Fymryn er Mene, så jeg vil se mot selv.
Jeg er månen.
Gudinne. Har du…
Jeg vet hvem jeg er.
Før meg til faren din.
Ikke vær redd. Jeg vil hjelpe.
Kaden! Hva…
Herregud.
Dra. Advar Dragefortet.
Du skal advare dem selv.
Davion. Jeg skulle ha dratt tilbake.
Jeg tok feil. De levende trengte meg.
Hun trengte meg.
Vet du hva jeg heter?
Mitt sverd. Mitt liv.
Nei, jeg kan ikke…
For Dragefortet.
Jeg ser deg, lille mus.
Musen som drømte himmelen.
Et øye som ikke ser.
Eller har kanskje sett for mye.
Ildfar, husker du verdenen før denne?
En glemt drøm, en hvisking.
Månedjevelen drepte dine brødre og søstre.
Han brukte dem til å felle min verden, vår verden.
Men solen står opp, og Tordenen synger.
Vær så snill, jeg trenger din veiledning. Fortell meg hva jeg må gjøre.
Ingenting.
Ingenting?
Det er ingenting å gjøre. Ei heller å bli ugjort.
Kjød-illusjonen du klamrer deg til, var ikke mer virkelig enn denne.
Jeg forstår ikke.
Min verden gikk tapt, ble ødelagt.
Dere mus er så opptatt av hva som er deres.
Likevel stirrer dere forbi alt.
Du er her. Du lever.
Slutt fred eller velg galskap.
Umulig.
Ingen kunne ha gjort dette.
Dette er ikke som du tror.
Du drepte Kaden.
Jeg vet hvem han var. Jeg vet hva han betydde for deg.
Du får ikke si det.
Og du får ikke forlate denne vulkanen.
Jeg vil ikke slåss mot deg.
Jeg vil ikke skade deg. Aldri.
Du har allerede skadet meg!
Slipp meg!
Du er den eneste i verden jeg håpet ville lytte.
Slipp ham, Marci.
Jeg sa jo at jeg trengte Slyraks veiledning.
Egentlig trengte jeg deg.
Den Davion jeg kjente, stolte på og elsket,
gikk tapt i et liv som ikke lenger eksisterer.
Jeg kunne ikke la dette være slutten på hans historie.
Jeg kunne ikke la ham dø forgjeves.
Dette var en feil.
Davion, ikke følg etter oss.
La oss være alene.
Kom, kanin.
Gudinne.
Jeg husker alt. Jeg husker hva du gjorde.
Jeg dømmer deg ikke.
Jeg vet ikke om jeg kan dømme noen.
Jeg vet ikke engang hva du har gjort galt.
Du drepte oss alle og brakte oss alle tilbake.
Dere har gjort oss urett, men vi sitter her og snakker.
Jeg angrer ingenting.
Men du gjør det. Jeg vet det fordi du måtte si det.
Du kan overbevise hvem som helst om hva som helst, spesielt deg selv.
Tilstå. Fortell Filomena alt.
Befri deg selv.
Hun vil ikke forstå.
Dere har begge hemmeligheter. Sannheten må begynne et sted.
Vis meg Archronicus.
Hva om jeg tar feil om alt?
Høyhet!
Takk Morgenstjernen for at jeg fant deg.
-Kaptein? Hva er det? -Krig.
Herredømmet har gått til angrep over grensen.
Og faren din trenger deg.
Alle trenger deg.
BASERT PÅ VIDEOSPILLET DOTA 2 FRA VALVE
Tekst: Tina Schultz