СЕРІАЛ NETFLIX
Сплячий дракон, активний вулкан, божевільна багатійка.
Певен, усе буде добре.
Ось ти де.
Назад!
ПОКЛИК ІДЕАЛУ
Дякую, Зайчику.
Йому зовсім не легшає.
Століття досліджень, розслідувань і знань, зібраних у Вежі,
а про сутності ні згадки.
Навіть припущень немає.
Усе марно. Тут пусто.
Спускайся. Триба щось придумати.
Вибач, тату.
Вибач, що проникаю у твій розум.
Я повинна побачити їх твоїми очима.
Я повинна знати те, що знав ти.
Я не втрачу тебе — попри все.
Кочі.
Лише мій батько вмів приховати від мене свої думки.
Лише він закрив би доступ.
Такий упертий.
Мамо, мені так тебе бракує, щодня. Але сьогодні особливо гостро.
Послухай, ми обоє знаємо, що принцеса впорається,
але не можна допустити, аби вона розбудила те, що всередині.
А тепер даруй.
Якщо вона права про елдвірма, то дарма взагалі зайшла…
От лайно.
Боги, досить!
Він уб’є все в радіусі сотні кілометрів.
Він жертиме і жертиме, поки не наїсться,
і цьому ніхто не зможе зарадити.
Прошу, дай поговорити з нею.
Підемо разом, згода?
Хутко переговоримо, щоб врятувати сотні життів.
Чудово.
Ти це чула?
Стій, я погляну.
Там вогняні вірмлінги.
Розберешся з ними, поки я зачекаю?
Дай мені хвилинку.
Вибач.
Я не можу хвилюватися за вас обох тут.
Ми просто поговоримо, чесно.
Вони досі нападають на Повелительку, отруюють її думки, розривають зсередини.
Вороги знищать і її, і нас.
Необхідно відповісти на агресію Геліо Імперіуму.
Геліо Імперіум.
Ми закликаємо вас з батьком допомогти.
Ні.
Усе саме так, як я передбачала тижні тому.
Як я й застерігала.
Жорстока паніка нікому не допоможе.
Паніка? Така воля Повелительки Мене.
Тоді Повелителька Мене помиляється.
У нас немає права сумніватися в рішеннях Повелительки.
«Сумніватися в рішеннях Повелительки».
Звісно, ваша високосте. Звісно, у вас його немає.
Пробачте.
Воно є в мене.
Я відіслала тебе, дитя.
Війна — помилка.
На вас нападають зсередини місяця.
Тут немає провини Геліо Імперіуму.
Зсередини? Це неможливо.
Але я зіткнулася з сутностями, могутнішими, ніж мій батько.
Ніж Сонячний трон, ніж навіть ви.
Ви досі бачите духів?
Часами чіткіше, ніж решту.
Богине, збіги неможливі.
Духи — проєкції спогадів,
доречних спогадів, ваших або ж чужих.
Знайдіть їхнє джерело, і ми розгадаємо всі таємниці.
Ти не знаєш напевне.
Ні, але навіть якщо я помиляюся, ми все ж дізнаємося більше, ніж зараз.
Мій батько спить цілющим сном, із якого, на жаль, не прокинеться.
Його розум містить посутні знання, яких я не можу добути.
Гадаю, ключ у тому, щоб полегшити його стан і ваш.
Я не можу проникнути в батьків розум, але можу проникнути у ваш.
Прошу. Я можу врятувати вас обох.
З мене досить страждань.
Досить ігор.
Я не веду жодних ігор.
Я змінюю правила.
От чорт.
Пробуджений сліпцями.
Здохни, кляте чудовисько!
Ні!
Стій.
Не треба, прошу!
Пробач.
Думки й пам’ять — немов річка.
Пливуть власною течією. У них легко потонути чи загубитися.
Я не можу керувати потоком, але можу вибрати точку входу.
І мої спогади заговорять до тебе?
Немов я — це ви. Я прийму ваш власний образ себе.
Відчуватиму світ, як відчували ви. Бачитиму людей з ваших спогадів,
не бездушних, а по-своєму живих.
Справжніх. А біль? Біль буде найсправжнішим з-поміж усього.
Найвипадковіші думки пов’язують з фізичним світом
непередбачуваним, навіть небезпечним чином.
Ви можете скривдити мене або й гірше.
Пізнати розум свого бога — справа нелегка.
Зовсім не легка.
Дайфед, Адара, Ідвар. Ви думали про них першими — і найчастіше.
Ці імена якось пов’язані з вашим нещодавнім досвідом.
Подумайте про них. Уявіть духів і впустіть мене.
Там я й увійду в річку.
Пам’ятай, я з тобою.
Іди за місяцем, якщо загубишся.
Як почнеш тонути, я відведу тебе додому.
Неприємне відчуття.
Але тут два місяці. Один зломлений, нестабільної конфігурації.
Він зломлений зсередини.
Ще й ці зірки. Зірки такі самі.
Судячи з їхнього положення, це кілька тижнів тому. Неможливо.
У храмі Мени темно.
Фімрін, ось ти де.
Ми думали, ти вже пішла.
А потім я знайшов їх.
Ми не могли не віддати їх,
після того, що ти пережила, щоб украсти їх у Селемени.
Селемена? Вони належать богині?
Як ти завжди повторюєш.
Ходімо, Адара й Ідвал чекають. Ідвал спік пиріг.
Зажди. Тут завжди було два місяці? Як більший розколовся?
Як?
Мабуть, ти надто сильно принюхувалася до квітів.
Зможеш перенести поїздку?
Залежить від того, куди їхати.
Світло Мени, дівчинко. Це ж твій план.
Розколоті піки.
Вежа.
Дім.
Радше могила.
Велика. Більша, ніж здається.
І така порожня. Така темна.
-Я не бачу чарівника. -Він завжди поруч.
Ще більше спогадів про неможливе.
Жодних збігів.
Богиня веде мене кудись, але…
Так. Бібліотека.
Покажи все, пов’язане з місяцями. Книги, сувої, замальовки.
Я — не я.
Без магії. Легко забути.
Усе таке саме. Що змінилося?
Та квітка.
Та книга.
Прахроніка. Що ти таке?
«Божевільний Місяць — не пасивний камінь. А радше справжня отрута».
Як ти знайшла мою вежу?
Чесно кажучи, неочікувано.
Ця вежа не знала гостей тисячоліттями,
а ти просто на неї наткнулася?
-Тисячоліттями? Це не… -Ти не відповіла на запитання.
Ти не запитував.
Сказав твердження, а потім вдав, що це запитання.
Жахлива звичка.
А ти вмієш змінювати тему.
Хто ти?
Коедвіг Фімрін, очевидно.
Я вкрала лотоси, але мені потрібна твоя допомога.
З місяцем, зломленим місяцем і сутностями всередині.
Я бачила їх, чула їх, відчувала їх і створіння, ув’язнене в них.
Ти знаєш, що вони таке, як стримати і зупинити їх.
Я впізнаю цей очевидно пустий погляд. Ще одна чарівна звичка.
Послухай.
Через них Богиня божеволіє, вони знищують її зсередини.
Ти не з коедвен.
Було б простіше, якби я говорила із Філоменою.
Ким би ти не була, дарма ти промовила її ім’я.
Яке ім’я? Філо…
Філомена.
Зайчику.
Ти мовчиш. Ти неживий.
Це все так дивно, Зайчику.
Я немов у спогадах, але все відрізняється.
Усе не так. Два місяці, темні храми, мамині лотоси.
А ця Фімрін?
Можливо, Повелителька уявляє себе нею,
але пощо?
Хто вона?
Ти злодійка.
Ти вкрала мої лотоси.
-Матір? -Матір.
Яке дивне звертання до своєї богині.
-Ви? Ви не богиня. -Можливо, ти права.
Й ось ти тут, щоб убити мене.
Що? Я не для цього…
Думаєш, я не знала? Думаєш, не готувалася?
Прошу, я не розумію.
Щовечора моя донька виливала сюди свою любов до мене.
Щовечора вона молилася, щоб я повернулася.
Ваша донька? Де ваша донька? Де Філомена?
-Спитай, коли побачиш. -Ні!
То була не молитва.
Я бачу тебе. Я знаю тебе. Філомена.
Ти прийшла із запитанням,
але не з тим запитанням, яке почало твою подорож.
Твоє істинне запитання привело до мене, до нього.
Тобі не зламати мою волю такою очевидною маніпуляцією.
Вона Богиня.
Перероджена Мене.
Що коїться? Що ти з ним робиш?
Твоє істинне запитання не в цьому.
Богине, до бою. Поріши його.
Він знищить усе, щоб звільнитися,
щоб переробити світ за своєю волею.
Переробить світ? Звісно.
Факти не розбігалися, просто я не до кінця їх розуміла.
Це спогади, але спогади про інший свій.
Про інше життя.
Про який світ і чиє життя?
Фімрін. Фімрін — Мена, але не моя Мена.
Ховаєшся в гіпотезах, як він.
Боїшся спитати чому. Боїшся правди.
Усе це для тебе.
Ти привід. Ти причина.
Усі питання, зведені до одного висновку.
І ось ти тут, пливеш до гирла річки.
Самотою в морі.
Я померла, так?
У цьому світі, у цьому глухому відлунні світу я мертва.
Бідолаха, настраждалася.
Він підвів тебе. Він не врятував тебе, і це його зламало.
Чого ти від мене хочеш?
Я хочу того ж, що й ти.
Я хочу впорядкувати всесвіт.
Ні. Я вже дізналася все, що могла.
Я була права й помилялася.
Богиня сказала триматися місяця, і вона приведе мене додому.
Тут я Фімрін.
Фімрін — Мене, тож я триматимуся себе.
Я є місяць.
Богине, ви…
Я знаю, хто я така.
Відведи мене до твого батька.
Не хвилюйся. Я допоможу.
Кейдене? Що…
Боги.
Іди, попередь Фортецю Дракона.
Попередь їх сам.
Девіоне, я мав повернутися.
Я помилявся. Мене потребували живі.
мене потребувала вона.
Ти знаєш моє ім’я?
Мій меч, моє життя.
Ні, я не можу.
За Фортецю Дракона.
Я бачу тебе, мишко.
Мишка, яка мріяла про небо.
Око, яке не бачить.
Або ж бачило надто багато.
Батьку вогню, ти пам’ятаєш попередній світ?
Забутий сон, шепіт.
Диявол Місяця вбив твоїх братів і сестер.
Використав їх, щоб завернути мій світ, наш світ.
Але сонце сходить, а Грім співає.
Мені потрібна твоя порада. Що я повинна зробити?
Нічого.
Нічого?
Не можна нічого зробити чи переробити.
Ілюзія плоті, за яку ви чіпляєтеся, ніколи не була справжньою.
Я не розумію.
Мій світ зник, його знищили.
Вас, мишей, так хвилює ваша власність.
Але ви нічого не бачите.
Ти тут. Ти жива.
Змирися або збожеволій.
Неможливо.
Цього не міг зробити ніхто.
Це не те, що ти думаєш.
Ти вбила Кейдена.
Послухай, я знаю, ким він був. Я знаю, що він для тебе означав.
Ти не маєш права таке казати.
Ти не вийдеш із цього вулкану.
Я не битимуся з тобою.
Я не скривджу тебе. Ніколи.
Ти вже скривдила мене!
Пусти!
Ти єдиний, від кого я сподівалася на розуміння.
Марсі, пусти його.
Я сказала, що потребую поради Слирака.
Насправді я потребувала тебе.
Той Девіон, якого я знала, якому довіряла і якого любила,
загубився в житті, яке зникло.
Його історія не могла закінчитися ось так.
Він не міг померти дарма.
Це була помилка.
Девіоне, не йди за нами.
Залиш нас, прошу.
Ходімо, Зайчику.
Богине.
Я все пригадала. Я пригадала, що ти зробив.
Я прийшла не засуджувати.
Не певна, чи маю право судити.
Я й не певна у твоєму злочині.
Ти вбив нас усіх, потім повернув.
Ти скривдив нас, але ось ми сидимо, просто говоримо.
Я ні про що не шкодую.
Шкодуєш. Я знаю, бо ти мав сказати це вголос.
Можеш переконувати всіх у протилежному, зокрема себе.
Зізнайся. Відкрийся Філомені.
Скинь тягар.
Вона не зрозуміє.
Ви обоє тримаєте таємниці. Правда має початися з чогось.
Покажи мені Прахроніку.
А якщо я в усьому помилялася?
Ваша високосте!
Дякувати Ранковій Зорі, я знайшла вас.
-Капітанко, що сталося? -Війна.
Князівство пішло в наступ по всьому кордону.
Ви потрібні вашому батьку.
Ви потрібна всім нам.
ЗАСНОВАНО НА ВІДЕОГРІ DOTA 2 ВІД VALVE
Переклад субтитрів: Софія Семенко