EN NETFLIX-SERIE
Senaten utsåg din farbror till regent
och han utsåg Tihomir till viceregent.
Min far?
Han lever, men är sjuk.
För sjuk.
Hans hemlighet är inte hemlig längre.
Det blir värre.
Coriel'Tauvi har inlett en offensiv över gränsen
och hävdar att vi är ansvariga för den fallande himlen.
De påstår att vi attackerade Mene.
Jag måste träffa min far.
Hur många är det?
Vänta. Svara inte.
Jag vet. Det är samma resultat bara.
Det är alltid detsamma,
oavsett när eller var i omloppsbanan månen exploderar.
Allt dör.
Men så var det inte i första världen.
Månens förstörelse förändrade allt, men livet gick vidare.
Att ta bort den andra månen stabiliserade den galna månens omloppsbana.
Det gjorde att fängelset stod emot längre än i första världen.
Men tänk om…
Här.
Självklart.
Det var en sköld.
När slutet kom skyddade gravitationen världen nedanför.
Mene. Mamma. Hur påverkades du?
Spring.
Vad i…
Coriel'Tauvi vänder om.
Floden markerar de gamla gränserna.
Majoriteten av deras styrkor har återvänt över den i skymningen.
Bara för att attackera igen när månen går upp. Det är alltid samma sak.
Dagen är vår, natten är deras.
Nej.
Det här är annorlunda. Det är nytt.
Det händer på andra sidan gränsen.
Jag rekognoscerar deras positioner.
Jag kanske kan lista ut deras avsikter och uppmuntra dem.
För Slaktaren.
Vänta.
Det är från general Drysi, befälhavaren för furstendömets armé.
Hon vill träffas.
Ett erbjudande om förhandling.
Jag måste tänka.
Din farbror skickade armén till fronten
och det mesta av Pretorisk vakt.
Tihomirs privata legion stannade kvar för att skydda Imperiestaden.
"Skydda" den.
Kära systerdotter.
Välkommen hem.
Efter furstendömets attack
använde vi Slaktaren och orsakade stora förluster.
Deras general vill förhandla.
Så slaget närmar sig slutet?
Deras tillbakadragande verkar vara en fälla.
Mina soldater mobiliserar redan inför motoffensiven.
Våra soldater.
Mina soldater.
Låt oss inte tjafsa om ordval.
Situationen vid gränsen är inte som den ser ut att vara.
Jag tror att alverna drog sig ur för att de fick veta det jag vet.
Det som hotar oss är inte vi, utan något större.
Lina går med på att förhandla vapenstillestånd, om möjligt.
Medan du, prinsessa, var ute på ditt lilla äventyr
spilldes Imperiets blod. Liv förlorades.
Du överger din post i krigstid, återvänder med ohjälpsamma idéer
och vågar tro att du vet vad som är bäst för oss alla?
Du är lika galen som min stackars bror.
Rådet är avslutat.
Hon förstår inte.
Det har aldrig varit så många Drakriddarna här.
Vilken hemsk gud behöver så många modiga själar?
Vi ska söderut. Vi hittade en Eldwyrm i Barrowhaven.
"En gammal mask"? Är den farlig?
Eldwyrm. Den är farligast av alla.
Största sortens drake.
Vi ska döda den innan den utplånar staden och dess omgivningar.
-Vi är ju i utkanten. -Och du kan känna dig trygg.
-Jag tar gärna in en runda till. -Jag tar två.
Huvudvärk igen?
Jag bryr mig inte om mardrömmarna.
Du behöver sova.
Jag mår bra.
Du verkar må dödsbra.
Det som hände Kaden, som du såg, är fruktansvärt.
Ge det tid.
Dessa bjuder jag på.
Var det den gamla masken?
Där! Det kommer där uppifrån!
Hjälp!
Bram! Hjälp mig här!
Gå din väg så snabbt du kan!
Här. Ta min hand.
Vad fan var han för en?
Davion.
Jag vet.
-Riddarna. Väpnarna är… -Jag vet.
Bram! Bram, ge signal!
Här.
Far. Jag är hemma.
Var är min far?
Spiran, Ers höghet.
Regent Shabarra beordrade det för kejsarens säkerhet.
Sherzi, du är hemma.
Jag tänkte på sommaren vi plockade fikon med Mirana.
Det är kallt idag. Vill du sjunga för mig?
Det är jag, far.
Det är Mirana.
Mirana?
Ja. Låt hämta din mor.
Mor är borta.
Mor har varit borta ett bra tag.
Ja.
Hon har varit död i fem år.
Fem år, nästan exakt.
-Fem år imorgon. -Ja.
Imorgon, på dagen.
Jag behöver din klokhet, far.
Jag behöver din hjälp.
Jag är från två världar, har två liv.
Jag blandar ihop dem av misstag.
Vilket är okej, förutom att en man är död.
Och en annan man…
mannen jag älskade,
är inte alls mannen jag älskade.
Och nu hatar han mig.
Vad är minne? Vad är inbillning?
Världen är full av spöken och jag är ensam, far.
Tror du mig, min dotter, om jag säger att jag förstår?
Jag ser din mor överallt. Jag kan inte sluta se din mor.
Och när hon är borta
tar hon världen med sig.
Jag minns dagen då mor dog.
Jag minns dagen då ni båda dog.
Jag höll din hand.
Jag sveptes bort från palatset.
Jag grät med dig. Jag ropade ditt namn.
Jag var inte kvinna än.
Jag var bara en liten flicka…
som inte kunde hjälpa henne eller dig.
Inte i den världen.
Och inte i denna.
Nu förstår jag. Min stackars flicka.
Du har lärt dig universums mest skrämmande hemlighet.
Hur mycket våra föräldrar än älskar oss
kan de inte skydda oss från allt.
Samma sak från vår sida.
Kärlek handlar inte om att skapa en perfekt värld,
fri från faror och smärta.
Kärlek är att leva tillsammans i världen som den är, vad som än händer.
Fem år imorgon.
Fem år på dagen.
Jag tänkte bara på mor.
Jag tänkte på varför hon valde att leva ett dödligt liv.
Varför hon valde döden.
Jag frågade henne en gång före slutet, bad henne förklara.
Hon sa:
"Fi, att acceptera döden är den enda sanna makthandlingen i universum."
Jag stormade ut.
Mitt hjärta hade brustit.
Jag förstod inte. Inte då.
Jag tror jag förstår nu.
I slutändan är ingen gud, inget monster,
inget uråldrigt väsen farligare än förtvivlan.
Det finns saker du måste veta.
Jag såg boken, pappa. Jag läste den.
Jag vet vad du har gjort och varför.
Jag borde vara förskräckt, och det är jag. Jag borde vara arg, och det är jag.
Men jag vet hur jag kände när mor dog och när jag trodde du skulle dö.
Jag hade gjort vad som helst för att ändra på det.
Men allt det här, för min skull?
Ett multiversum och oräkneliga själar borta, för min skull.
Men det är inte vad som hände. Det är inte allt som hände.
Det är varken den första eller andra upprepningen av ett återskapat universum.
Det är inte den tionde, den hundrade eller den tusende.
Detta universum är experiment 12 403.
Tolv tusen…
Skapande är en känslig sak.
Hundratals upprepningar krävdes
bara för att lära sig att skapa ett stabilt universum.
De flesta dog som spädbarn, stjärnorna kokade bort i tomrummet.
Men du, min dotter.
Vid skapandet av den här världen, den här specifika världen,
var kausalitet den andra lektionen.
Och allt det för ingenting.
De uråldriga flyr, den galna månen exploderar.
Men nu innebär det slutet för allt liv på den här planeten.
Som sagt, vårt torn kommer att överleva förintelsen.
Precis som du. Precis som vi.
Du säger det som om tanken gör det bättre,
som om det inte är en mardröm jag aldrig kan vakna ur.
Ännu en död värld, bara för mig.
Men jag måste se den här dö.
Eldens fader!
Välkommen.
Min dröm. Jag är tillbaka i drömmen. Vilket betyder…
Att du inte är död.
Du drömmer inte heller.
Med tiden kommer du att minnas, precis som kolglödens själ minns dig.
Kolglödens själ.
Pånyttfödd i dig.
Vi är han som var.
Du är han som är.
Ett kärl dör, ett kärl väljs ut.
Även nu kommer din sanna natur fram
för att reparera den form du kallar "jaget".
Kolglödens själ.
För många liv sen gömde vi kolglödens själ i en form som din,
för att lura demonen Terrorblade.
Formen tog oss till Ögat.
Prinsessan.
Det är prinsessan.
En del av oss. En del av dig.
Du upplever sanningen i det.
Jag… Jag känner den.
Och prinsessan…
Allt hon sa…
Jag måste träffa henne. Prata med henne.
En meningslös gest.
Månen kommer att falla sönder och förstöra denna världen.
Ny död och återfödelse drabbar oss alla.
Vänta. Vad pratar du om?
Släpp honom för helvete!
Backa.
Håll er undan!
-Va? Var är han? -Bram.
-Vad har du gjort med Davion? -Bram.
Det är jag.
Hjälp mig döda de jävlarna innan de dödar fler.
Våra bröder.
De bara…
De slet varandra i stycken.
Och du.
Vad som än förändrade dem, förändrade det även dig?
Nej.
Det var nåt du kommer att gilla ännu mindre.
Jag tänkte aldrig på att kliva utanför mig själv,
för att se världen som den verkligen är.
Jag var fast besluten att forma om den för att passa mig och…
Gudar. Terrorblade. Åkallaren.
Varför är jag så annorlunda?
Jag är skyldig dig mer.
Jag är skyldig dig nåt bättre.
Och det ska du få, jag svär.
Förlåt mig, Ers höghet. Jag har order från regent Shabarra.
Din far behöver dig mest just nu. Du ska stanna vid hans sida.
Min farbror har inte befogenhet att ge dig den ordern.
Shabarra säger att du är galen.
Han säger att den röda stenen
och oraklet som viskade i ditt öra har förändrat dig.
Och Legati håller med.
Din farbror tror att senaten också gör det.
Och du? Håller du med?
Kämpa inte emot.
Han kommer att använda det mot dig.
Han gör det bara värre för dig.
Du är kapten för Pretorisk vakt. Gardet tjänar vår familj.
Om du följer regentens order är det för att du håller med.
Du gick in i oraklets tempel och kom ut som en annan person, pratade strunt.
Du försvann utan förklaring.
Jag fick leta i hundratals fiendeområden för att få hem dig.
Vad vill du ha av mig? Du har min lojalitet.
Och min oro.
Jag vet att mitt beteende verkar oberäkneligt.
Jag tänker inte ens försöka förklara,
mer än att säga att oraklet gav mig ett val.
Jag inser mer och mer att jag gör fel val.
Världen behöver inte vara perfekt.
Men jag är ingens fånge.
Prinsessa, om jag stöttar dig måste du stanna.
Och du måste leda.
Samla ihop det som återstår av gardet.
Ur vägen, era sorgliga jävlar!
Prinsessan?
Ge mig en anledning. Den behöver inte ens vara bra.
Ner på knä. Be om min förlåtelse.
Be om min fars förlåtelse och hoppas att han hör dig.
Be för att det räcker.
Du har två val.
Det första är att gå ner på knä.
Så mycket för att inte kliva ner från tronen.
Vad skulle din mor säga?
Hon skulle säga att jag äntligen förstod vad hon menade.
Om jag ska bli en gud,
måste jag agera som en gud.
Gissa vilken sorts gud jag är idag?
Dra er tillbaka, allihop!
De backar inte.
De kommer att strida.
De här soldaterna tillhör mig.
Det kanske de gör, men inte hon.
Ner, pojkar.
Välkommen tillbaka.
Du har haft fullt upp.
Mer än jag trodde.
Du lämnade fronten.
Du gick med på att förhandla.
Nån sa att jag är kapabel till mer än bara förstörelse.
-Har jag svikit dig i ännu en dröm? -Tvärtom.
Ers höghet?
Fem år på dagen.
Sherzi?
Jag hör dig.
Jag hör dig sjunga.
Far!
Far.
Far, jag är hos dig.
Det…
Det är okej.
Mirana.
Din mor är här.
Hör du henne inte?
Hon sjunger för oss båda.
Gudinna, jag tyckte det var passande att komma hit.
Det känns närmare dig än i skogen.
Jag har trotsat döden i tusen år
och låtsats behärska de kosmiska krafter som formar vår värld.
Det känns tomt nu.
Det är mer en flickas önskningar än magi.
Jag är en dåre.
Du känner dig maktlös.
Ansvarig.
Min far har gjort monstruösa saker.
Han gjorde dem av kärlek,
men det gör dem inte mindre monstruösa eller mindre i mitt namn.
Och du skulle göra det ogjort.
Jag var som du.
Jag trodde jag kunde få världen att se ut som jag ville.
Det funkar inte så.
Jag kan inte säga vad du ska göra eller känna.
Men jag kan lyssna.
Jag kan ställa den enda viktiga frågan.
Vad kan du leva med? Hur mycket klarar ditt samvete?
Så du är en Eldwyrm?
Jag är något. Det är komplicerat.
Prinsessan. Vi måste hitta henne.
Jag måste hitta henne, träffa henne.
Vänta. Galningen från baren?
Hon vet vad vi ska göra. Det gör hon alltid.
-Göra med vad? Davion. -Allt.
Du vill ta dig till Helioimperiet. Till fots. Från Haupstadt.
Du är en drake. Drakar kan flyga.
Tänk om du blev en drake för bara en liten stund och…
Ja, han har inte ätit på 20 år.
Just det. Dålig idé.
Kom, lilla mus.
Hallå, se upp med vem du kallar mus.
Drake eller inte, jag ska sänka dig.
BASERAT PÅ VALVES TV-SPEL DOTA 2
Undertexter: Lars Lövgren