EN NETFLIX-SERIE
Jag mår bra.
Det är…
Det är märkligt, Bunny.
Eldwyrmsjälarna.
Jag kan känna dem, höra dem.
De sjunger.
Skapelsens harmoni.
Pappa.
Den ursprungliga processen var mer komplicerad och onödigt våldsam.
Jag ville bara veta hur det fungerade.
Jag behövde veta.
Jag tänker inte stoppa dig.
Jag är här för att lära dig.
Sök utåt med ditt sinne.
Hitta Eldwyrm.
De har massa…
form.
Det är nästan som om jag kunde röra dem.
Det kan du.
Locka dem till dig.
Det är säkert.
När stunden är inne är det för sent för dem att stoppa dig.
Föreställ dig världen som du vill att den ska vara.
Men först måste du släppa den här världen.
Jag förstår inte.
Släpp allt hopp om den.
Bara…
önska att den ska försvinna.
Det gör ont.
Jag kan inte.
Men du vill ju detta.
Du har makten.
Önska att allt du älskar försvinner.
Du kommer att göra det om och om igen tills du bemästrar Smedjan.
Jag vill inte ha det här. Ingen kan vilja det här.
Ingen alls.
Lektionen är slut.
Davion.
Hallå, kom tillbaka till mig.
Vi gick, du stannade.
Jag trodde du kanske såg en luftdrake, eller flera.
Sen insåg jag, nej. Klarblå himmel.
"Jag är en Eldwyrm"-grejen blir konstigare varje dag.
Jag såg nåt. Någon.
En flicka.
Hon sa inte ett ord.
Jag vet inte ens vad hon ville.
Är det bättre?
Det är definitivt nåt.
Vänta, ännu en mystisk tjej?
Hur är det här en grej?
Marci, jag älskar dig. Förlåt, jag älskar…
Vänd er om, Hennes Majestät Mirana.
Solens gudomliga kejsarinna.
Se in i hennes ljus.
Var hälsad, Hennes Majestät!
Du är orolig, jag vet. Var inte det.
Det är svårt att förklara.
När detta hände i den andra världen gick det inte till så här.
Men jag är glad.
Jag är tacksam över att du är här och delar dagen med mig.
Ännu ett uppmuntrande resultat.
Vi kan uppnå kontroll med en bråkdel av drakarnas kraft.
En droppe vatten från havet.
Du är orolig, jag vet.
Smedjan gör det värre.
Men…
inget gör det bättre.
Så får det bli.
Världen rasar samman runt oss.
Kungariken faller, civilisationer försvinner,
hela regioner har blivit obeboeliga.
Det blir fler Haupstadt i framtiden,
men vi håller ställningarna.
Vi ska kämpa, hjälpa och återuppbygga.
Merparten av landet ligger långt utanför våra gränser.
Vi kan inte vara överallt, inte ens där vi kan behövas.
Luna försöker nog säga
att den kejserliga armén redan är underbemannad.
Vapenstillestånd eller inte.
Nej, du har rätt. En armé är inte svaret.
Men en allians, ett samarbete med Skuggornas furstendöme.
Gammalt hat leder bara till fördärv.
Säg det till alverna. De attackerade oss.
Jag vet vem som attackerade vem.
Det är en ny värld därute.
Vi är medvetna om vilken tjänst Drakfästet erbjuder
och vi högaktar er alla.
Men i frånvaron av en kris
kan jag tyvärr inte erbjuda en omedelbar audiens.
Det är det jag säger.
Fan.
Jag förstår att ni känner varandra. Ska jag?
Vänta, jag måste prata med henne.
Jag fattar.
Vi skildes inte åt som vänner precis.
Men prinsessan behöver några saker…
Kejsarinna.
Kejsarinnan måste få veta.
Låt mig förklara på ett annat sätt.
Mycket har förändrats.
Tro mig, man vänjer sig inte.
-Drakriddare. -Ers Majestät.
Mirana.
Trevligt att träffas.
Underligt, jag är mig själv.
Den jag alltid varit.
Men jag har andra tankar, andra minnen. De bara…
Jag vet inte.
-En främlings dröm. -Ja.
Saker som är viktiga för mig, för honom, den andra Davion.
-Hans känslor… -Du känner dem också.
Jag ser på dig och…
Det är väl inte på riktigt?
Det var hans liv, inte mitt.
"Kroppens illusion", säger Slyrak.
Känns det som en illusion?
Du ska veta att om det hade varit jag och inte du,
hade jag inte gjort nåt annorlunda än du.
-Inte ett jäkla dugg. -Jag har accepterat det.
Jag skapar ett liv.
Då vet du inte vad som händer med månen och världen.
Det hände i den första världen för länge sen.
Vi överlevde. Den här världen överlever.
Nej, det gör den inte.
Om några månader är allt detta, hela planeten, borta.
Det är sant, oavsett vad du vill.
Du kommer nog inte att gilla min lösning.
Blommorna följer inte längre månen.
De är döende.
Det ligger i deras natur. Vi kan inte ändra på det.
Men vi kan vilja det.
Ja. Jag väntar på sanningen.
Jag håller med.
Det finns inga hemligheter i dalen, inte för mig.
Smedjan lämpar sig inte för fortsatt experimenterande.
Inte ens av dig.
Det kan väl inte skada.
Då hade du inte försökt hålla det hemligt.
Du frågar inte ens vad jag har lärt mig.
Ingenting, tydligen.
Vi behöver inte återskapa universum eller besegra de uråldriga.
-Vi måste bara hantera problemet. -Hantera?
Vi utnyttjar drakarna istället för att döda dem.
Vi använder lite av deras kraft
för att stärka det som håller tillbaka de uråldriga
och reparerar månens fysiska struktur.
-Vi vinner tid för en permanent lösning. -Omöjligt.
Du kan åtminstone låtsas att du funderar på det.
Filomena, Smedjan kan döda dig.
Det är magi, men det är inte gratis.
Det urholkar din energi, ditt liv.
Jag tar gärna den risken.
Och det väcker Eldwyrm och deras barn.
De blir arga, äter och kommer hit.
Det ger oss bara en otänkbar utväg.
Att byta skräck mot skräck.
Jag vägrar acceptera det.
Det ligger i din natur.
Om du har fler harmlösa hemligheter föreslår jag att du berättar om dem.
Jag måste berätta för honom, va?
Jag önskar att jag visste hur.
Nymånen.
Jag hade nästan glömt det.
En tid då man sörjer och minns de döda.
En religiös sed som…
förlåt mig, gudinna, jag aldrig har observerat.
Det kanske du borde.
Drakriddaren, din drakriddare. Jag hade nästan glömt honom med.
Du glömmer aldrig nåt.
Men han är inte längre relevant för dig.
Han är rätt relevant för mig.
Jag fick aldrig ta farväl.
Har du gjort det jag bad om?
Har du erkänt för Filomena?
-Det behövdes inte. -Visste hon?
Smart, som sin far.
Begåvad, men hjärtat tar överhanden.
Precis som för sin far.
Jag känner min dotter. Filomena är envis och obeveklig.
Hon använder alla resurser hon har,
men hon kommer att misslyckas som jag.
Hon är nu en fara för sig själv.
Så det är därför du är här.
-Filomena lyssnar på dig. -För att jag lyssnar på Filomena.
Om du vill rädda henne, sluta bekämpa henne.
Hjälp henne. Var hennes far.
Förlåt, Marci. Jag ville inte väcka dig.
Davion har rätt. Jag hatar hans lösning.
Hjälp från åkallaren.
Är jag en hycklare?
Allt mitt högmodiga prat om gammalt hat
och här sitter jag och vårdar den äldsta av dem alla.
Måndjävulen.
Han måste veta vad som händer.
Att han inte löst det tyder på att han saknar resurser.
Men han kanske vet vad som kan göras.
Å andra sidan är detta hans verk, den här verkligheten…
kanske är precis det han vill ha.
Det kan vara så att mardrömmen också är hans verk.
Men det spelar väl ingen roll?
Hans verk eller inte,
vi måste förstå vad vi har att göra med.
Du har rätt. Du har alltid rätt.
Där är den blicken igen.
-Vilken blick? -Den du får.
Du böjer huvudet, rynkar pannan.
Det betyder att du är jätterädd, men agerar ändå.
Mitt andra jag såg det ofta.
Förr i tiden hade det varit läge att be.
Men idag har universum ordnat det så att jag inte har nån att be till.
Jag minns hela hans liv.
Jag minns hur han dog.
Det sista han såg var dig.
Ditt ansikte.
Det var nog.
Du var nog. Han behövde inte be.
Förbered er.
Fan också. Ska vi…
göra det?
Du har gått in i mitt hem oinbedd.
Vi har ett ärende med husets herre.
Du.
Du är hon, jag känner dig.
Hon är den mystiska tjejen.
Den glödande Eldwyrmen.
Min far sa att drakarna kan reagera,
men detta är inte den reaktion han tänkt sig.
Din far?
Vill du träffa honom har du kommit förgäves.
Han hjälper dig inte.
Men vi kanske kan hjälpa varandra.
En misslyckad idé återkommer.
Endast jaget kan skapa enighet och försvara fängelset.
Jag har inte kommit för att slåss mot dig eller lugna de uråldriga.
Jag har kommit för att dra för ridån.
Jaget tillåter inga fler avbrott i enigheten.
Du ska upphöra!
Fängelset kommer att vara kvar.
Fragmenten förblir förenade.
Du kommer att förgöras. Din kraft är irrelevant.
Jag bär på krafter större än min egen.
Jag befriar dig från din börda och befriar dina herrar.
Nej!
Att skiljas från kroppen är omöjligt.
Jaget får inte förloras.
Allt som återstår är det ursprungliga sinnet vrede.
Låt slutet börja.
Min far använde Skapelsens pelare för att återskapa universum.
Jag tror vi kan ge dem ett mer subtilt syfte.
Att återställa den skadade månens strukturella integritet.
Den maskinen.
Jag vet. Jag såg det i Foulfell.
Smedjan? Såg du den?
Jag var där. Jag minns allt.
Underligt.
Den du såg skulle ha krävt att vi innehade draksjälarna.
Denna har direkt tillgång till dem.
Och med tillgång menar du…
Ja, att döda.
Det behöver den inte göra. Jag tror vi kan utvinna kraften bara.
Använd dem utan att förstöra dem. Bara tillräckligt för att utföra jobbet.
Det spelar ingen roll längre.
Ljusväktaren är borta och väsendena kan inte inneslutas.
Månens förstörelse är oundviklig.
Snart finns det inget kvar att reparera.
Jag kan inte förändra din karaktär
men jag kan hantera problemet.
Far, vad har du gjort?
Vad det än var, kommer han att göra det ogjort.
Till och med Selemene visste bättre än att attackera mig i mitt eget hem.
Nej, vi gör inte det här.
Det är mitt hem.
Jag behöver inget beskydd.
Vi har förhandlat klart.
Så får det bli.
Mirana!
Du är en ung gud.
Några dagar gammal, svagt öppna ögon. Du har knappt lärt dig krypa.
Du är ingenting.
Här, långt från en sol som kan ge dig kraft, är du ännu mindre än så.
Jag kan inte avfärda dem.
-Vilka i alla helveten är de? -Han vill att jag ska skydda dig.
De är en distraktion. Det betyder att vi har tid.
Gör vad ni måste.
Gör er redo för striden.
Vad…
-Vad kan jag göra? -Titta på himlen.
Åh, prinsessa.
I alla mina kända universum är du unik.
Fördömd som jag är, med smärtan över förlorade saker
som inte kan ha existerat.
Om det är nån tröst så var jag aldrig din fiende.
Jag ville dig inget illa.
Jag tror du vet hur det är att älska nån så mycket…
att man skulle offra allt
och begå synder för att skydda dem.
Det vet du nog.
Eftersom du jagade mig över verklighetens gränser
för att återställa det du förlorat.
Du kommer att förlora allt…
en sista gång.
Åh, nej.
Vi är för sent ute.
Vad i alla helveten gör du?
Det enda jag är bra på.
Du tycker att jag är ett monster. Jag vet.
Men du hade gjort samma sak.
Alla hade gjort samma sak.
BASERAT PÅ VALVES TV-SPEL DOTA 2
Undertexter: Lars Lövgren