EN NETFLIX-SERIE
Mirana.
Vær ikke bange.
Jeg er nat.
Jeg er skygge.
Og du er ikke alene.
Du har aldrig været alene.
KAPITEL OTTE
Det ser ikke ud, som om du blev ramt.
Nej, det er ikke det.
Der er intet sår.
Du godeste. Jeg kan mærke dem.
Sjælene.
Allesammen.
Dragerne.
Tordenen.
De er allesammen døde.
Der er kun mig nu.
Den sidste drage.
Den sidste drage? Jeg vil sige, at vi er de sidste noget som helst.
Måske behøver vi ikke være det.
Skabelsens Søjler. Smedjen.
Vent, hvad? Nej.
At sprænge resten af universet i luften? Er det din plan?
Genskabelse kræver ødelæggelse…
…lille mus.
Jeg kendte dette sted engang.
Det føltes sikkert, som det sikreste sted i universet.
Og intet kan skade mig.
Det var et andet univers.
Det var en anden gudinde.
Selemene.
-Hun var ikke den, jeg troede. -Hun havde problemer.
Bebyrdet på måder, der er svære at forklare.
-Du husker hende. -Som jeg husker dig.
Som jeg husker Davion…
…og sørger over ham med dig.
Fymryn.
Han ødelagde alt.
Ikke alle. Ikke alt.
Jeg vil finde ham. Dræbe ham!
Mirana, nej.
Det er det mindste, han fortjener. Hans blod til resten.
Jeg ville se blod engang. Jeg ville have dit blod.
Du led på grund af min vrede.
Så mange led på grund af min vrede.
Og hvad fik nogen ud af det?
Død.
Tomhed.
-Det her. -Det er ikke fair.
-Hvad er ikke? -Det hele.
Alt har han taget. Intet af det er fair.
Det er så uretfærdigt.
Men verden er ikke skabt til at være retfærdig.
Det var meningen, vi skulle finde hinanden i mørket
og tilbyde trøst, mens mareridtene går over.
Hans mareridt går aldrig over.
Jeg er fanget i et mareridt.
Det virker sådan.
Fremmaneren ved alt, hvad der er at vide.
Bortset fra én ting, der har større magt end os…
…og end ham.
Min far har fejlet tusind gange for at lykkes bare én gang.
Måske lykkes det ikke for mig.
Måske lykkes det.
Men er det bedre end dette?
Er det bedre end ingenting?
Nej.
Nej, det er ej.
Jeg må forberede mig.
Det bør du også.
Filomena.
Far.
Hvor er hun? Hvor er Mirana?
Svar mig, dit svin!
Nej.
Lina er væk. Mirana nu.
Hvad har han gjort med hende?
Hvor fanden er hun?
Solen står altid op.
Gid jeg havde din tro.
Følg med mig.
Følge efter dig? Det her sted er en labyrint.
Jeg kender vejen ud. Jeg har været her før.
Det var klogt at sende dem væk.
Jeg lader dig ikke gøre dem noget.
Jeg har ingen grund til at skade dem.
Dalen, dette tårn, de er til dig.
De har altid været til dig.
Du hader mig, men du overlever.
Er det så det?
Nej. Du skal ikke spille offer.
Offer?
Og kujon.
Du kan ikke engang se på mig.
Se på mig.
Jeg traf et valg, du ikke kunne leve med.
Et barns valg.
Mit valg. Du tog det fra mig. Nu har du taget endnu et.
Jeg muliggjorde det uundgåelige.
Menes lys! Kan du høre dig selv?
Du "muliggjorde det uundgåelige",
som om verden var et sygt dyr, der skulle aflives.
Jeg kan se dig nu.
Du er så bange for at tage fejl, at du ikke engang prøver at gøre det rigtige.
Jeg vil ikke lade dette vanvid opsluge dig, som det har opslugt mig.
En sidste ofring sikrer det.
Arkekrøniken.
Uden den kan du ikke fremmane smedjen.
Jeg kan den udenad. Jeg behøver den ikke.
Du kan huske ordene.
Koncepter, ideer med navne, ikke anderledes end andre navne.
Ikke anderledes end mit navn, nu glemt og ukendt.
Det er bare informationer. Når de er slettet, er de væk for altid.
Det gør du ikke. At genfinde den viden og genskabe den ville tage…
Hele livet, ja.
-Kan du huske Sturmwolke Tor? -Ja.
Jeg prøver at lade være.
Hold fast i den.
Vildt. Dumt. Så er det nu.
Eksperiment 12.403 bliver det sidste.
Jeg vil ikke slås med dig.
Få mig ikke til at slås med dig. Jeg kan ikke lade dig ødelægge bogen.
Din datter vil ikke slås med dig.
Men personligt?
Jeg kan ikke vente.
-De vil dræbe hinanden. -Det er ikke Davions plan.
Han køber dig tid.
Jeg ved, han virker impulsiv, dumdristig,
som om han ikke forstår, hvad der er på spil, men det gør han.
Han ser bare det, vi ikke kan se.
Han ved, hvad der skal gøres.
Hvordan man vinder.
Og han gør det.
Davion kæmper.
Han kæmper som en gal.
Især når kampen ser håbløs ud.
Forstå…
…at selv hvis det lykkes mig…
…vil konsekvenserne for jer alle…
Jeg rejste til Dragefæstningen, da jeg var 12.
Jeg vidste, hvad det betød. Det her er ikke anderledes.
Jeg troede ikke, jeg ville leve evigt.
Jeg troede heller ikke, jeg ville blive ønsket død, men…
…det kan vel være det samme. På mine betingelser.
Og hvis min far har ret? Hvis jeg fordømmer os alle?
Vi ser allerede fordømte ud.
Vi er ikke fordømte.
Ikke helt.
Ikke endnu.
Majestæt.
Vi frygtede det værste. Du…
Du var alene.
Jeg var aldrig alene.
Filomena.
Du ved, hvad du skal gøre.
Jeg kender din far bedre end nogen.
Måske bedre end dig.
Der sker meget lidt, hvis han ikke ønsker det.
Der sker meget lidt, han ikke har forudset.
Du kan ikke narre ham.
Du kan ikke overgå ham.
Du kan ikke bede til, at du er hurtigere.
Hvis du prøver at vinde over ham…
…i hans eget spil…
…taber du.
I kan takke min datter for jeres omstændigheder.
Hun fik mig til at indse smedjens potentiale.
Jeg behøver ikke dræbe jer for at tage jeres kræfter.
Jeg har jeres essens i mine hænder.
Du har ét våben. Du har ét valg.
Din far elsker dig. Han tror, han kan beskytte dig.
Han ville skabe en perfekt verden til dig,
fordi han ikke kan se, at det ikke kan lade sig gøre.
Få ham til at se verden, som den er.
Hjælp ham med at leve i den og med den.
Du elsker ham. Så sig sandheden.
Og afslut det her.
Gudinde.
Det er lige meget, hvor du gemmer ham, gudinde.
Han er bundet til smedjen, hvor end han er.
Jeg kan gøre krav på ham med en tanke.
Men det gør du ikke.
Far, vi må afslutte det her.
Jeg beder dig.
Sturmwolke Tor! Du er sindssyg. Du døde næsten ved Sturmwolke Tor.
Det var ikke min bedste ide.
Jeg ligger bare lige her et øjeblik, hvis det er okay med dig.
Selvfølgelig. Vil du have en pude? En pastil?
-Rend mig. -Hey, spar på det.
Jeg aner ikke, hvor vi finder mere.
Slet ingen anelse.
Du ville tage deres parti.
Nej, Far. Aldrig.
Jeg troede, jeg beskyttede dig.
Beskyttede mig?
Den dukkede op for noget tid siden, uden varsel.
Jeg ledte efter en kur, men der er ingen.
Forhekselsen, der gør os udødelige, hæmmer råddenskaben, men fordriver den ikke.
Jeg kan ikke sige, hvad det er, eller hvad årsagen er.
Jeg kan kun sige, at jeg er svagere i dag end i går.
I morgen vil jeg være endnu svagere.
Hvad er der galt med mig, Far?
Er jeg okay?
Ingen magi, videnskab eller gudinde kan kurere mig.
En kur ville ændre, hvem jeg var. Hvem jeg stadig er.
Sygdommen er en del af mig. Vi kan ikke bare ønske den væk.
Jeg dør, Far.
Det kan ingen ændre på. Ikke engang du kan ændre det.
Filomena. Det ved jeg.
Jeg har altid vidst det.
Jeg troede…
Jeg håbede…
Vi… Du…
…har måske ikke ret meget tid.
Vi har ikke mere tid.
Det er gjort.
Jeg gætter på, at det fik bedre, efter jeg tog af sted.
Det gør det normalt.
Det, du gjorde, var…
En elendig plan?
Modigt.
Og meget menneskeligt.
Da du var lille, tiggede du mig om et dukkehus.
Jeg kunne ikke se behovet, men jeg kunne ikke nægte dig noget.
Så jeg fremtryllede et baseret på Hurra'agdu-paladset.
Det var helt nøjagtigt.
Det husker jeg.
Jeg begyndte at græde.
Glædestårer, troede jeg.
Indtil du krævede, at jeg sendte huset væk.
Jeg ville have et dukkehus efter mit hoved, ikke efter dit.
Ja.
Så vi hyrede den største håndværker i Nattesølvskoven
til at bygge et nyt.
Du sad hos ham og så ham arbejde.
Du ville forstå det, så du kunne reparere huset, hvis det gik i stykker.
Det er smukt. Jeg har det stadig.
Alting kan repareres.
Far, jeg tænkte på noget.
Måske er der en anden måde.
En bedre måde.
Du er Øjet. Solen over os.
En konstant i universet, der er forbundet med alle stjerner,
forbundet til alle universer.
Du husker, hvad der var før,
og din guddommelige gnist forbinder dig til Skabelsens Søjler.
Øjet har medfødt viden
om ting, min far var tusindvis af gentagelser om at lære.
Gennem 15 planer og utallige virkeligheder har jeg fundet en konstant.
Solen på himlen. Verdensormen.
Du vil have mig til at genskabe den virkelighed, jeg kom fra.
Jeg ønsker ikke noget af det her.
Men du kan sætte det tilbage, som det var, som du kendte det.
Det ved jeg godt.
Du beder mig redde det, jeg elsker, ved at lade det, jeg har elsket, dø.
Luna, Marci, jer alle.
Bare jeg kunne sige farvel igen.
Men min forvirring er en velsignelse…
…for den betyder, at jeg var fik lov til at have dig i mit liv.
Jeg vil ikke glemme dig.
Jeg elsker dig.
Du er de bedste dele af mig i ethvert univers.
-Jeg er klar. -Jeg er bange for, at det kan gøre ondt.
Det gør det altid.
Ræk ud med sindet.
Ignorer illusionen om den fysiske verden.
Se søjlerne, som de virkelig er.
Tiltræk dem.
Vent.
Mirana, nej. Det er okay. Jeg er okay.
Jeg troede engang, at mit navn var det vigtigste i verden.
Nu ved jeg, hvordan jeg bliver husket, og hvem der husker mig.
Selv hvis det virker, er du det sidste, jeg ser.
Jeg vil se dig dø, velvidende at jeg var årsagen.
Du er ikke årsagen.
Jeg kan lade dig gå, lade ham gå.
Jeg ved ikke, om jeg kan dræbe dig.
Det er mit valg.
Hvad jeg vil.
De fleste mænd ville sige det modsatte.
Jeg er ikke de fleste mænd.
Kom her. Kom selv til mig.
Vi gør det sammen.
Tænk på den gamle verden, som du husker den,
og giv slip på denne verden.
Giv slip på den, Mirana.
Giv slip på det hele.
Er det så det?
Jeg mærkede noget.
Og så skete der ingenting.
Mindre end ingenting.
Dig.
Der er kun én ting tilbage.
Dit hoved.
Nej.
Nej, døden er bedre, end du fortjener.
Bliv, og rådn op. Helvede klæder dig.
Han ved det.
Han ved det bedre end os.
Han ligner sin mor.
Giv ham til mig. Jeg bærer ham hjem.
Han var min ven.
Han var min bror.
Jeg ville bede for ham…
…men det behøver jeg vist ikke.
Guderne kender hans navn.
I et andet liv havde du en drøm.
En ny verden.
En bedre verden.
Lad os bygge den, dig og mig.
Sol og måne sammen.
Sammen.
Aldrig igen.
Og du vil ikke have noget til gengæld?
Ingen kan stjæle bogen fra dig. Ingen ville vove det.
Den er min gave til dig.
En gave fra en gudinde er mere end en gave.
Det er en guddommelig tjeneste.
-En tjeneste? -Din gæld er betalt.
Sig mig.
Fandt du alt, du ledte efter?
Elsker du mig?
BASERET PÅ VIDEOSPILLET DOTA 2 FRA VALVE
Tekster af: Anne-Li Therese Wallmann