Aš nesu pritaikyta judėti paviršiumi.
Jis duobėtas ir žemėtas.
Ir mes judam ne link Draustinio 573 koordinačių.
Eva, pagal protokolą, privalom grįžt ir laukt,
kaip mokė Kadmusas Praidas,
kol Žemė bus pasirengusi, ir tu galėsi prisijungti prie kitų žmonių.
Negalėsiu prisijungt prie kitų žmonių, jei jų nerasiu.
Todėl ir susitariau su Roviu,
kad nuvestų mus į Lakusą, kur jis gavo Dinastijų antsiuvą.
Tik pažvelk.
Už ką?
Nieko neliesk.
Nieko neuostyk.
Ir jokiu būdu nieko neragauk.
Rovi, nekentinau jo valgyt.
Nevadink manęs Roviu.
Gerai jau.
- Pone Kitai, jūsų tonas išduoda… - Padėkit!
…pasipiktinimą paauglišku elgesiu.
- Padėkit! - Pala.
- Girdėjot? - Ką?
- Padėkit! - Kas dabar?
- Kažkas šaukiasi pagalbos. - Padėkit!
Turbūt vėl girdi balsus.
Omni, ar girdi pagalbos šauksmą?
Garsinių dirgiklių neaptikta.
- Padėkit! - Aš girdžiu.
- Eva. - Mamyte, kur tu?
Padėkit!
Mamyte, man baisu!
- Viskas gerai. - Padėkit!
Ką darai? Čia juk smėlinis snaiperis. Jauniklis.
Nesiartink prie jo.
Bet jis išsigandęs. Jam reik padėt. Negi negirdi?
Aš girdžiu tik tą barškėjimą.
Girdi? Jis kviečia motiną.
Jei ji pasirodys, mums visiems šakės.
Įtrauks tave po žeme ir suės tau kepenis.
Matai šituos? Čia.
Bestylo spąstai.
Su sekikliu. Neabejotinai skirti tau.
Eva, nesiartink prie to padaro.
- Aš užprogramuota tave ginti. - Nesiartink!
- Mamyte! - Juk tai kūdikis. Aš jam padėsiu.
Jei nori žūti, o taip ir bus,
tada pirma man sumokėk.
Ji nebuvo ruošta tokioms situacijoms.
Pamatysim, ar ji greit mokosi.
Ji gali žūti.
Tegu mokosi.
Aš nepritariu jūsų mokymo metodams.
- Padėkit. Man baisu. - Viskas gerai.
- Čia pabaisa. - Aš ne priešė.
Mamyte!
- Nieko blogo tau nedarysiu. - Man baisu!
Patrauk žnyples.
Leisk tau padėti.
Patrauk žnyples.
Taip. Puiku.
Gerai. Pažiūrėkim.
Dar truputį.
Bestylas. Turim bėgti.
Ne! Aš tuoj.
Ne!
Slėpkimės.
- Bet mes negalim… - Eva, dabar!
Eva?
Padėkit! Baisu!
Padėkit! Mamyte! Padėkit!
Padėkit! Gelbėkit!
- Padėkit! - Taip negerai.
Jis pagrobė jauniklį.
Geriau smėlinio snaiperio jauniklį nei tave.
Ten. Lakusas.
Nepaprastai įspūdinga.
Nuostabu.
Tai…
Kaip manai, gal čia bus kitų?
Ne, Bestylas tave medžioja.
Tu ir ta mašina turite užsimaskuoti.
Ar tai tradiciniai lakusiečių rūbai?
Ne. Atrodot absurdiškai.
Bet laimei, šiandien – lenktynės.
- Lenktynės? Kokios lenktynės? - Voražuvių.
Taigi, tikėkimės, pora keistų ir erzinančių atvykėlių nieko nenustebins.
Tai jūs, beje.
Eime.
O tas vandens maišas tegu palaukia čia.
- Ten minios lankytojų. - Vandens meškinas. Paprašysiu jo.
Gerair kol stebuklingai kalbėsi su juo mintimis,
perduok, kad jokiu būdu nelįstų į vandenį ir neliestų žuvų.
Otai, palauk čia, prie vandens.
Neėsk žuvų.
Nevalgysiu tų skanių žuvų.
Bet vis tik pūkštelėsiu.
Ką aš sakiau?
Jis žadėjo žuvų nevalgyt.
Čia yra skanių žuvyčių, bet aš jų nevalgau.
Ar čia gavai tą antsiuvą?
Tik pažiūrėk!
Esu mačiusi tokius paveikslėliuose.
Čia senas dviratis. Ir lempa!
Ir ženklas!
Visai kaip mūsų filmukuose! Mamur!
O, taip. Karunkulo šlamšto pilis.
UŽDARYTA
Šlamšto? Šmeižtas! Aš jums kai ką pasakysiu.
Čia surinktos egzotinės keistenybės iš visos Orbonos.
Aš esu Karunkulas, paskirtas pačios karalienės Oho.
- Antikvariato pardavėjas… - Gali liautis.
Mergaitė neketina nieko pirkti. Ji tik nori…
Karunkulas tuomet atsisveikina.
Palaukit, prašau! Aš kai ko ieškau.
Tikrai? Prašau užeiti. Neskubėkit. Apsidairykit.
Muziką!
Karunkulas turi daug daug unikalių prekių jūsų dėmesiui.
Pavyzdžiui, šis.
Skeptras, kadaise priklausęs senovės karaliui serui Hamiltonui Byčui.
O čia druska ir pipirai.
Seniai išnykę padarėliai,
kvėpuojantys per skylutes, esančias pakaušyje.
Taigi, kas Karunkulo parduotuvėje jums patinka?
Prašau, sakykit, kur gavote šitą.
Vis tik norite kažko.
Informacijos.
Taip. Dinastijų dinastijos relikvija.
Karunkulas mielai jums pasakys, kur gavo šį antsiuvą.
Už 500 šelakų.
- 500? - Ar tai daug?
- 300. - Mes tiek turim?
Ji tiek neturi.
UŽEIKITE ATIDARYTA
Tai paskutinis Karunkulo pasiūlymas.
Jei jums pasiseks, pasimatysime rytoj.
Karunkulas atsidarys auštant,
kai grįš iš Solaso, sutvarkęs reikalus karalienės rūmuose.
Karunkulas linki jums geros dienos
Viskas. Atvedžiau jus į Lakusą. Duokš šen Omnį.
Nea. Tarėmės, kad atvedęs į Lakusą, padėsi sužinot, iš kur tas antsiuvas.
Ką? Mes taip nesitarėm.
Kai gausiu šią informaciją, tada gausi Omnį.
Kur man gauti 300 šelakų?
Galit išlošt lenktynių lažybose.
- Lošimams nepritariu. - Aš irgi.
Vorapaukščių lenktynių lažybose?
Voražuvių.
Jų stebėt suplaukia minios.
Mano prodėdė Budu Obydo
kartą pėsčiomis keliavo net dešimt dienų, kad pamatytų lenktynes.
O jis turėjo vos tris kojas.
Taip, aistringas lošėjas buvo.
Todėl ir neteko savo kitos kojos.
- Ar galėčiau laimėti 300 šelakų? - Laisvai.
Prodėdė Obydo man atskleidė paslaptį, kaip laimėti.
Visada rinkis laimėtoją.
Aišku.
Statymai varžybose.
Nevaldomos minios.
Aš tavęs to nemokiau.
- Tuomet nesat gera mama. - Pone Kitai.
Pasitikėk manim, Mamur. Man pavyks.
Sveiki atvykę į kasmetines voražuvių lenktynes.
Išskirtinę Lakuso tradiciją ir unikalų reginį.
Šiandien susirinko didžiulė minia.
- Tuoj prasidės. - Atsiprašau.
- Rodyk pinigus. Kitas! - Atsiprašau.
- Tuoj startas. - Sveiki!
- Pinigus ant stalo. - Norėčiau laimėti 300 šelakų.
O kas to nenori? Sekundę, pone.
- Ką statai, panelyte? - Šį mažą mechanizmą.
- Jis mano. - Laimėjus net nevykėlei
Senei Krastei, su šiuo daiktu negautum nė 50 šelakų.
- Pasitrauk. - Bet…
- Daugiau neturiu. - Lenktynės prasideda!
O kaip tas mechanizmas?
- Atsiprašau? - Siūlai užstatyt Mamur?
Geriau ji nei aš.
Nebent turi kažką kito.
Teisingai. Taip.
Kaip jums ši mašina?
Eva, ką tu darai?
Aukščiausia klasė. Elegantiškas dizainas.
Visi privalumai.
Gerai, tavo statymas priimtas, mieloji.
Tai ką, statom viską už Senę Krastę?
- Už Senės Krastės pergalę. - Ką tu darai?
Nesijaudink, Mamur.
- O, ne. - Pasitikėk manim.
- Bet negali… Pala. Minutėlę. Eva! - Žinau paslaptį, kaip laimėti.
Jei ja atsikratysim,
- jau laimėsim. - Ne, nelieskit ten.
Tai nėra geras pl…
Taigi, kur ta tavo laimėtoja?
Geras klausimas.
Ne. Ne.
- Ana! - Šita? Šita Senė Krastė?
Ne. Ją tik reikia paskatinti. Neabejoju, ji greita.
- Paskatinti? Ji akla. - Ką?
Pažvelk. Miglotos akys, pleiskanoti vokai.
Senė Krastė – tavo kelias į pralaimėjimą.
Kraste?
Tu gali.
Negaliu. Niekada nelaimiu.
Užbaikit statymus, bičiuliai.
Pirmosios lenktynės tuoj prasidės.
Norėčiau pasakyt, kad buvo malonu susipažint su ta mašina.
Bet nebuvo.
Lenktynių tikslas – apynys.
Kas pirmas jį pačiups, tas laimės lenktynes.
Ir pradedam!
Stipri banga neša voražuves į pirmąjį ratą iš trijų.
Visos žuvys lekia kone vienodu tempu, išskyrus vieną.
Senė Krastė, turbūt, užsnūdo.
Ji gerokai atsilieka.
Viskas bus gerai. Mums pavyks.
Pirmauja Lorakas, Leikfin mina jam ant kulnų.
Gervai ir Sindž – iškart už jų.
Senei Krastei teks pasiskolint žiūronus, kad pamatytų pirmaujantį.
Ji neskiria kairės nuo dešinės.
Tikiuosi, atsisveikinai su ta mašina.
Bėk! Tau pavyks, Kraste!
Lakuso Lorakas gražiai prašoko Gumbynę.
Aišku, kodėl jo tokia gera reputacija.
Leikfin antra, už jos Sindž ir Gervai.
O Senė Krastė labiau panaši į nuskendusį laivą.
Vis dar atrodo, kad susikalbi su Sene Kraste?
Kalbėkis,
nes tavo mašina tuoj bus išardyta dalims.
Garvai prasklendė pro žiedus
ir vejasi lyderį lygiąja zona.
Susižavėjusiems žiūrovams liko stebėt dar du ratus.
Senė Krastė atsitrenkė į krantą…
Kraste, girdi mane?
- Krastė girdi. - Puiku! Aš tau padėsiu.
Krastė laimės?
Taip. Krastė laimės.
Tik klausyk manęs.
Į kairę.
Atleisk. Tau dešinė, o mano kairė.
Dešinėn. Kairėn, kairėn.
Dar kartą dešinėn. Į kairę. Tiesiai.
Šaunuolė. Dabar aukštyn.
Šok. Nerk.
Judink kojytes. Gerai, dabar plauk.
Senė Krastė, regis, atgijo.
Retsykiais net akla bėgikė suranda apynį.
Netrukdyk.
Gal mano žiūronai meluoja?
Senė Krastė pasivijo Sindž.
Ji ne su manim.
Lakuso Loraką, regis, nėra lengva įveikti.
Bet Senei Krastei, matyt, įsižiebė viltis,
pradėjus paskutinį ratą.
Taip! Tau pavyko, Kraste!
Lakuso Lorakas vis dar pirmauja.
Leikfin atsitrenkė į žiedus,
- tad keičiasi visa eilė. - Bėk! Lėk it vėjas!
Kas statė už Loraką, dar nesidžiaukit, nes Krastė jau čia pat.
- Pabaiga gali būt nenuspėjama. - Lėk, lėk!
Finišo tiesioji. Lorakas ir Krastė – pelekas į peleką.
- Tau pavyks, Kraste! - Taip, pavyks.
Ar Krastei pavyks?
Ji pašoka link apynio.
Krastė laimi!
Apie šias voražuvių lenktynes kalbės ateities kartos.
Aš laimėjau!
Senės Krastės ašaros virto džiugesiu!
Tai Senei Krastei pasisekė.
Senajai voražuvei labai pasisekė.
Kas sakė, kad jai viskas baigta?
300 šelakų, mieloji. Sveikinu.
- Ačiū. - Pasielgei itin neapgalvotai, Eva.
Užstatyti mane už vietos valiutą.
Taip, neapgalvotai, Eva. Bet smagiai.
Nuo sąvartyno mane išgelbėjo atsitiktinis šansas.
Netiesa.
Aš kalbėjau su Kraste.
Liaukis. Juk pavyko, tiesa?
Gerai jau.
Štai, imk ir saugok.
O ryt iš ryto sužinosim, iš kur tas tavo antsiuvas.
Tavo duktė moka išsirinkt laimėtoją.
Mano… Ji man ne duktė.
Pone Kitai, prašau pasakyti Evai, kad turim surasti nakvynę.
Pati pasakyk.
Galėtume pasistatyt palapinę prie ežero, šalia Karunkulo.
Jei jis anksti grįš, tada paklausiu…
Tas žvėris Bestylas gali šmirinėt netoliese, tiesa, pone Kitai?
Mums reikia saugios vietos.
Rovenderi.
- Fiskijanai, ateik pažiūrėt, kas atėjo. - Sekundę, mieloji.
Hostija, praėjo…
- Per daug laiko. Užeik. - Ačiū.
Netikiu savo akimis.
Atleisk, kad taip netikėtai užsukom.
Liaukis.
Kitą sykį iškart eik pas mus.
- Kaip tu? - Po truputį.
Girdėjom, Faunas vėl suaktyvėjo.
Miško širdis, tiesa?
Bet tai jau ne mano rūpestis.
Kaip jūs laikotės su Fiskijanu?
Neblogai. Jis užsiima žvejyba,
o man čia niekad nebūna nuobodu, kaip supranti.
Dėde Rovenderi!
Štai ir jie.
Neilgai truko.
- Pasiilgom tavęs, dėde Rovenderi. - Aš jums ne dėdė.
Kur buvai?
- Tėtis sakė, kad pamiršai mus. - Koks čia kvapas?
Vaikai. Atstokit.
Dar nepardavei šitų monstriukų?
- Mes neparduodami. - Turi man dovanų?
- Megdan. Liaukis. - Taip, mama.
Viskas gerai, nieko tokio. Sumokėsiu išpirką.
- Ką mums atnešei? - Pažiūrėkim.
Ką mėgsta monstriukai? Štai.
- Apynys. - Apynys.
Aš vyresnis. Jis mano.
Dėdė Rovenderis jį padovanojo man.
Pasidalinkit.
Ačiū, dėde Rovenderi.
- Labai prašom, Megdan. - Stok. Jis mano.
Rovenderi, bičiuli, smagu tave matyti. Atrodai nepasikeitęs.
Meluoji, pats žinai.
Kokie vėjai atpūdė į Lakusą?
- Atiduok! - Šiai porai reikėjo gido.
Taigi, atvedžiau čia jas su reikalais.
Tai kas tavo draugės?
Draugės? Ne, jos man ne draugės.
Tai pora bastūnių ir tiek.
- Susipažinau su jomis tik vakar. - Atiduok!
Aš esu Eva iš Draustinio 573.
Žmogus.
Rovenderi, ką tai reiškia?
Čia Mamur.
Aš esu Mamur 06.
Labai gražius namus turite.
Ačiū, 06.
Rovenderi, kur tu…
Ją radau begemotiniame augale, o aną – Bestylo stovyklavietėje.
Ilga istorija, bet… Joms viskas gerai.
Žinoma, kad gerai.
Čia laukiami visi.
Žinoma.
Einu pakloti miegmaišius.
Ačiū, Fiskijanai. Klok tik joms. Man metas.
- Išeini? - Neišeik.
Niekur tu neisi. Lik su mumis.
Tai pirmas kartas, kai atsisakai mano pentakos.
Pagaminai pentaką?
Pentaka!
Štai. Ką tik iš turgaus.
Nasanas atideda man pačių geriausių.
Pamatysit, jie labai skanūs.
Mamur, prašom sėsti kartu.
Ačiū. Nereikia. Aš maisto nevalgau.
Tačiau vis tiek galite prisėsti.
Jūs labai malonūs.
Jūs, tikriausiai, lenktynėse neužstatinėjate savo vaikų.
- Užstatinėti? Žinoma, ne. - Mamur.
Šiuose namuose į svečius nespoksome.
Tiesa, Fiskijanai?
- Fiskijanai. - Taip. Nespoksome.
Turi dešimt kojų pirštų?
Girdėjom, žmonės turi po dešimt kojų pirštų.
Gali parodyti? Noriu pamatyt tavo kojų pirštus.
Darija sako, kad žmonės turi…
Gerai. Mažiau kalbų, valgykit.
Dešimt kojų pirštų, šimtas, tūkstantis. Kam rūpi?
Taip.
Ar tu turi dešimt kojų pirštų?
Fiskijanai. Valgykit.
Tu irgi, Eva.
O kaip jūs tai valgote?
Atsiprašau.
Ne, ne.
Leisk tave pamokyti, kol neapakinai manęs.
Tai paprasta. Paimi. Štai.
Kad kietas kiautas būtų viršuje.
- Šitaip? - Panašiai.
Tada staigiai pasuki. Nebijok.
- Suku! Geras. - Štai. O dabar – skaniausia dalis.
Nuimk kiautą ir ragauk.
Labai skanu!
Žinoma. Tai pentaka.
Pentaka. Mes valgom pentaką.
Rovenderi, neliksi nakvot?
Kaip sakiau, Fiskijanai, man jau metas.
Grįšiu ryt iš ryto.
Džiaugiuosi, kad tau gerai sekasi.
Ačiū už pentaką.
Rovenderis kartais toks būna.
Anksčiau buvo dar blogiau.
Bet šiandien su tavim
pirmą kartą per ilgą laiką išvydau jį beveik laimingą.
Anksčiau jis visad būdavo laimingas.
Žinai, Rovenderis kadaise buvo geriausias vedlys visoje Orbonoje.
Jis mylėjo savo darbą ir šeimą.
O kas nutiko?
Jis netekų abiejų.
Čionai. Beveik atėjom.
Štai kur miegu.
Ar žmonės miega?
Taip. Žinoma.
Mano Mamur jums pasakytų, kad miegas būtinas išgyvenimui.
Kodėl ji – tavo mama?
Ar visi žmonės turi tokias mamas?
Nežinau.
Ar nusiimsi savo kojų pirštų apsaugas?
- Savo ką? - Kojų pirštų apsaugas.
Noriu juos pamatyt.
Gerai, žiūrėk.
Dešimt pirštų.
- Dešimt pirštų? - Kokie jie vingiuoti.
Galiu juos suskaičiuot?
Žinoma. Taip. Patikrink, ar visi yra.
Gerai.
Vienas, du…
Megdan, iš kur žinai apie žmones?
Minėjai kažkieno vardą.
Tu apie Dariją?
- Zuzi. - Taip.
Mums negalima apie ją kalbėti.
Mama sako, kad ji per daug pasakoja.
- Šeši, septyni, aštuoni, devyni, dešimt. - Kas ji?
Visi vietoje.
Arsijų senolė. Ji gyvena ten, aukštai.
Ji buvo karališkoji poetė ir pranašė.
Bet tai buvo seniai.
Dabar ji pasakoja pasakas vaikams.
Ir sapnuoja žmones, baisią žalą mūsų planetai.
Bet apie ją kalbėti draudžiama.
Omni, išjunk sekiklį.
Išjungtas.
PAGAL TONIO DITERLIZIO KNYGAS
Išvertė Egidija Namavičė