Я не призначена для пересування по землі.
Тут поверхня горбкувата й брудна.
І ми прямуємо не до координат Притулку-573.
Ево, протокол вимагає повернутися й чекати,
як інструктував Кадмус Прайд.
Коли Земля буде готова, ти підеш до людей.
Я не піду до людей, якщо їх не знайду.
Тому я домовилася з Рові,
щоб відвів нас у Лакус, де дістав нашивку «Династес».
Ух ти. Яка краса.
За що?
Нічого не чіпай.
Нічого не нюхай.
І вже точно не куштуй.
Рові, я не збиралася його їсти.
Не називай мене Рові.
Добре.
- Пане Кітт, я чую, що вас дратує… - Сюди!
…поведінка підлітка.
- Поможи! - Стоп.
- Ти це чуєш? - Що?
- Рятуй! - Що ще?
- Звуть на поміч. - Сюди!
І знову тобі чуються голоси.
Омні, ти чуєш когось у біді?
Подразників не виявлено.
- Допоможи! - А я чую.
- Ево. - Мамо, де ти?
Рятуй!
Мамочко, мені страшно!
- Спокійно. - Рятуй!
Стій. Ти що? Це ж піщаний снайпер. Дитинча.
Не наближайся.
Воно ж налякане. Просить допомоги. Не чуєш?
Я чую тільки клацання.
А ти чуєш? Воно кличе матір.
Якщо вона недалеко, нам гаплик.
Вона затягне тебе під землю і поласує печінкою.
А оце бачиш? Отам.
Бестілова пастка.
З «маячком». Для тебе призначеним.
Не підходь до цієї істоти.
- Мій протокол – тебе захищати. - Не підходь!
- Мамусю! - Воно ж маленьке. Я допоможу.
Якщо хочеш умерти – а так і буде –
то спершу заплати.
Її не готували до таких ситуацій.
Побачим, чи швидко вона вчиться.
Вона ж загине.
Кращого навчання нема.
Я не схвалюю твоїх виховних методів.
- Поможи. Мені страшно. - Тихо.
- Тут монстр. - Не бійся.
Мамочко!
- Я тебе не скривджу. - Страшно!
Прийми лапу.
Дай допоможу.
Прийми лапу.
Отак. Добре.
Зараз подивимося, що тут.
Майже.
Бестіл. Тікаймо.
Ні! Я розтисну.
Ні!
Ховаймося.
- Не можна… - Ево, негайно!
Ево?
Рятуй! Страшно!
Рятуй! Мамочко! Рятуй!
Допоможи! Врятуй мене!
Поможи! Рятуй!
- Рятуй! - Так не можна.
Він схопив малюка.
Краще малюка піщаного снайпера, ніж тебе.
ДИВЛА
Ну от. Лакус.
Це чудесно.
Він прекрасний.
Це ж…
Думаєш, тут є інші?
Ні. На тебе полює Бестіл.
Ви з машиною мусите триматися непомітно.
Це традиційне вбрання в Лакусі?
Ні. Ви схожі на опудала.
На щастя, ми прийшли в день перегонів.
- Перегонів? Яких? - Перегонів риб-павуків.
Є надія, що ніхто не помітить химерних і набридливих немісцевих.
Це про вас, до речі.
Ходімо.
Водяний бурдюк хай почекає тут.
- На ринку повно народу. - Це водяний ведмідь. Я його попрошу.
Аякже. А коли будеш магічно розмовляти з ним у голові,
попередь, щоб не ліз у воду й не чіпав рибу.
Отто, чекай тут, біля води.
Не їж риби.
Не їстиму смачну рибку.
Але піду скупаюся.
Що я сказав?
Він обіцяв рибу не їсти.
Тут є смачна рибка, але я не їм.
Це тут ти взяв ту нашивку?
Ви подивіться!
Я бачила таке на фото.
Це старий велик. І лампа!
Такий знак!
Як у наших навчальних відео! Матр!
Так. Каранклів палац мотлоху.
ВИБАЧТЕ, ЗАЧИНЕНО
Мотлоху? Наклеп! Слухай, що я тобі скажу.
Тут представлені екзотичні цікавинки, зібрані з усієї Орбони.
Представляю Каранкла, за попереднім записом до королеви Охо.
- Продавець антикваріату… - Перестань.
Дівчина не хоче нічого купляти. Їй треба…
Каранкл бажає гарного дня.
Зачекайте! Мені щось потрібно.
Справді? Заходьте. Не спішіть. Пороздивляйтеся.
Музика!
У Каранкла багато-багато унікальних предметів, купуйте.
Ось, наприклад, оце.
Скіпетр, який у сиву давнину тримав у руці король Гамільтон Біч.
А це – сіль та перець.
Дві крихітні тваринки з далекого минулого,
які дихали крізь дірочки в головах.
То що вам до вподоби в крамниці Каранкла?
Будь ласка, розкажіть, де ви взяли оце.
То таки щось треба.
Інформація.
Так. Сувенір династії «Династес».
Каранкл охоче розкаже, де взяв цю нашивку.
Скажімо, за 500 шелаків?
- Пʼятсот? - А це багато?
- Триста. - У нас є стільки?
У неї стільки нема.
ВІДЧИНЕНО
Остаточна пропозиція Каранкла.
Якщо знайдете кругленьку суму, чекаю вас завтра.
Каранкл відчиняє на світанку,
коли вернеться з королевиного палацу в Соласі, де в нього справи.
Каранкл бажає вам гарного дня
Усе. Я привів вас у Лакус. Віддавай Омні.
Угода була: ти ведеш у Лакус, і я взнаю, де він узяв нашивку.
Що? Ми не так домовлялися.
Коли я отримаю інформацію, ти отримаєш Омні.
Де мені взяти 300 шелаків?
Можна робити ставки на перегонах.
- Я не схвалюю ігор. - Я теж.
Можна ставити на птахів-павуків?
Риб-павуків.
На них зʼїжджаються з усіх усюд.
Мій двоюрідний дід Буду Обідо
якось десять днів ішов пішки на ці перегони.
А в нього лише три лапи.
Гравець був затятий.
Так і четверту лапу втратив.
- І я можу виграти 300 шелаків? - Так.
Двоюрідний дід Обідо розказав мені секрет виграшу.
Завжди став на переможця.
Ясно.
Ставки на змаганнях.
Некеровані натовпи.
Я тебе не так виховувала.
- Тоді ти погана мати. - Пане Кітт.
Матр, повір у мене. Я зможу.
Вітаємо на щорічних перегонах риб-павуків.
Це особлива традиція і унікальне видовище Лакуса.
Сьогодні у нас чимало глядачів.
- Починають. - Вибачте.
- Давай гроші. Хто далі? - Вибачте.
- Починають. - Вітаю!
- Гроші на стіл. - Хочу виграти 300 шелаків.
Та ми б усі не відмовилися. Секунду, пане.
- Твоя ставка, дівчинко? - Оця маленька машина.
- Це моє. - Навіть невдаха Красті
не виграє тобі за це більш ніж 50.
- Відійди. - Але…
- Це все, що є. - Починаємо!
А може, цю машину?
- Не зрозуміла? - Поставити Матр?
Краще її, ніж мене.
Якщо більш нема чого поставити.
Точно. Так.
А можна поставити цю велику машину?
Ево, що це ти робиш?
Високий клас. Витончена конструкція.
Усі функції.
Добре, ти зробила ставку.
То що, на Стару Красті?
- Стара Красті переможе. - Що ти робиш?
Матр, не бійся.
- Ні. - Довірся.
- Не можна… Хвилинку. Ево. - Я знаю секрет перемоги.
Хай там як буде,
- а спекатися машини – вже перемога. - Не чіпайте.
Там не можна чі…
То де твій переможець?
Хороше питання.
Ні. Ні. Ні. Ні.
- Ось! - Це Стара Красті?
Ні. Їй бракує впевненості, от і все. Але вона точно прудка.
- Впевненості? Вона сліпа. - Що?
Глянь на неї. Каламутні очі, повіки лущаться.
Стара Красті – твій секрет програшу.
Красті?
Ти виграєш.
Не виграю. Ніколи не вигравала.
Робіть ставки.
Перегони от-от почнуться.
Хотів би сказати, що знайомство з машиною було чудове.
Але не скажу.
Приз перегонів – гопфрукт.
Хто перший ухопить цю смакоту, той і переможець.
Женіть!
Сильна хвиля підхопила риб-павуків у першому з трьох кілець.
Усі попливли бойовим порядком, окрім однієї.
Стара Красті, певно, проспала хвилю.
Вона у хвості.
Усе буде добре. Зможемо.
Лоракко попереду, Лейкфін не відстає.
Ґарвей і Сіндж змагаються позаду.
А Старій Красті я б дав бінокль, щоб бачила лідера.
Не знає, де право, де ліво.
Надіюся, ти попрощалася з машиною.
Давай! Красті, ти зможеш!
Лоракко маневрує в заглибині.
Виправдовує високу репутацію.
Лейкфін – друга, далі Сіндж і Ґарвей.
А Красті іржава, як затонуле судно.
Ще думаєш говорити зі Старою Красті?
То вже починай,
бо твою машину от-от розберуть на запчастини.
Ґарвей легко пройшла кільця
і мчить мілководдям.
Попереду ще два кола на очах у шаленого натовпу.
А Красті врізалася в берег…
Красті, ти чуєш?
- Красті чує. - Клас! Я поможу виграти.
Виграти?
Так. Красті виграє.
Роби, як я кажу.
Ліворуч.
Ой! Вибач. Тобі праворуч, то мені ліворуч.
Праворуч. Ліво, ліво, ліво.
Знову праворуч. Наліво. Прямо.
Виходить. Стрибай.
Угору. Вниз.
Піднімай лапки. А тепер пливи.
Стара Красті нарешті змогла подолати кільця.
Навіть сліпий бігун інколи знаходить гопфрукт.
Дай зосередитися.
Мій бінокль зламався?
Красті наздогнала Спіттера Сінджа.
Вона не зі мною.
Лоракко й досі непереможний.
Але в Красті є проблиск надії,
вона заходить на третє коло.
Так! Ти зможеш, Красті!
Лоракко попереду, він і досі лідер.
Лейкфін здулася, і вся картина
- міняється. - Мчи, як вітер!
Не рахуйте шелаки з Лоракко. Красті скорочує розрив.
- Фінал невідомий. - Давай!
Фінішна пряма. Лоракко й Красті.
- Красті, зможеш! - Зможу.
Чи буде це тріумф Красті?
Вона летить до гопфрукта.
Красті виграла!
Про ці перегони говоритимуть ще кілька поколінь.
Я переможець!
Красті плаче зі щастя!
Цій Старій Красті пощастило.
Старій павукорибині дуже пощастило.
Хто казав, що їй кінець?
Триста шелаків. Поздоровляю.
- Дякую. - Ево, це було вкрай нерозсудливо.
Ставити мене проти місцевої валюти.
Так, Ево, нерозсудливо. Але забавно.
Від звалища мене врятувала тільки удача.
Не тільки удача.
Я розмовляла з Красті.
Нам же вдалося, так?
Ну добре.
Лови. Хай будуть у тебе. Бережи.
А зранку дізнаємося, звідки ця нашивка.
Ваша доця уміє обирати переможця.
Моя… Це не моя доця.
Пане Кітт, скажіть Еві, що треба знайти укриття на ніч.
Самі скажіть.
Заночуймо біля озера і крамниці Каранкла.
Якщо він прийде рано, я спитаю, де…
Потвора Бестіл може там чатувати, так, пане Кітт?
Нам потрібен безпечний сховок.
Ровендер.
- Фіскіане, глянь, хто тут. - Секунду, люба.
Гостіє, давненько…
- Дуже давно. Заходьте. - Дякую.
Аж очам не вірю.
Вибач, що так, без попередження.
Ой, та ну.
Наступного разу приходь одразу.
- Як ти? - Нічого, потихеньку.
Кажуть, фауни знов у русі.
Таке воно, серце лісу.
Уже не мій клопіт.
Як ви з Фіскіаном?
Добре. Він на своїй риболовлі,
а тут не буває нудно, сам знаєш.
Дядько Ровендер!
А ось і вони.
Швидко прибігли.
- Дядьку, ми скучили. - Я не ваш дядько.
Де ти був?
- Тато каже, ти нас забув. - Чим пахне?
Діти, годі.
Ще не продали монстриків?
- Ми не продаємося. - А подарунок?
- Меґдан. Ну-ну. - Так, мамо.
Нічого. Нехай. Я заплачу їм викуп.
- Що ти приніс? - Подивимося.
Що люблять монстри? А, нате вам.
- Гопфрукт. - Гопфрукт.
Я старший. Це моє.
Дядько Ровендер дає мені.
Поділися.
Дякую, дядю Ровендер.
- На здоров'я, Меґдан. - Це моє.
Ровендере, друже, радий бачити. Ти не змінився.
Брехня, сам знаєш.
Яким вітром у Лакусі?
- Віддай. - Їм знадобився провідник.
Тому я привів їх у справі.
А хто твої друзі?
Друзі? Вони мені не друзі.
Двійко старих волоцюг. Так буде точніше.
- Вчора познайомилися. - Заберу!
Ой-ой.
Я Ева з Притулку-573.
Людина.
Ровендере, а це хто?
Це Матр.
Я робот Матр 0-6.
У вас дуже гарний дім.
Ну, дякую, 0-6.
Ровендере, а де ти…
Її я знайшов у рослині-гіпопотамі, а цю – в таборі Бестіла.
Довга історія, але… Вони нормальні.
Ну авжеж. Так.
Тут усім раді.
Безумовно.
Піду приготую спальні мішки.
Дякую, Фіскіане. Але тільки для них. Мені треба йти.
- Іти? - Не йди.
Нікуди ти не підеш. Ночуй у нас.
Ти вперше відмовляєшся від моєї пентаки.
Ти приготував пентаку?
Ура! Пентака!
Налітай. Свіжа, щойно з ринку.
Назан завжди відкладає для мене найкращі.
Чесне слово, це смачно.
Матр, прошу, сідайте до нас.
Дякую. Але це не обовʼязково. Я не їм.
А проте для вас є місце за столом.
Ви дуже добрі.
Певно, не ставите своїх дітей на перегонах.
- Ставки? Авжеж, ні. - Матр.
У цьому домі не витріщаються на гостей.
Так, Фіскіане?
- Фіскіане. - Так. Не витріщатися.
На ногах десять пальців?
Ми чули, в людей – по десять.
Покажеш? Я хочу побачити.
Даріус каже, в людей десять…
Усе. Менше балакати, більше їсти.
Десять пальців на ногах, сто, тисяча. Яка різниця?
Так.
У вас десять пальців?
Фіскіане. Їжте вже.
І ти, Ево.
А як це їдять?
Вибач.
Ні, ні.
Я покажу, як їсти, поки ти мені очі не вибила.
Це просто. Візьми одну. Отак.
Тримай шкаралупу вгорі.
- Отак? - Майже.
І крутни. Не бійся.
- Кручу! Отак. - Ну от. А зараз – найкраще.
Підніми шкаралупу і посмакуй.
А це таки смачно!
Це ж пентака.
Пентака. Пентака. Ми їмо пентаку.
Ровендере, не переночуєш?
Я ж кажу, Фіскіане, мені справді треба йти.
Вранці повернуся.
Я радий, що в тебе все добре.
Дякую за пентаку.
З Ровендером таке буває.
Раніше було гірше.
Але з тобою він
вперше за довгий час здається майже щасливим.
А раніше завжди був щасливий.
Колись Ровендер був найкращим слідопитом у всій Орбоні.
Любив свою роботу і сімʼю.
А що сталося?
Втратив і те, і те.
Сюди. Майже прийшли.
Тут я сплю.
А людям треба спати?
Ще й як. Авжеж.
Моя Матр сказала б, що це необхідно для виживання.
А чому вона твоя мама?
Усі людські мами такі?
Я не знаю.
А ти знімеш свої ногонапальники?
- Що? - Ногонапальники.
Покажи пальці.
Добре. Знімай-знімай.
Десять пальців.
- Десять пальців? - І такі рухливі.
Можна полічити?
Авжеж. Перевірте, чи всі на місці.
Добре.
Один, два…
Меґдан, а де ти чула про людей?
Ти називала якесь імʼя.
Ти про Даріус?
- Зузі. - А, так.
Про неї не можна говорити.
Мама каже, вона розказує багато казочок.
- Шість, сім, вісім, девʼять, десять. - А хто вона?
Усі на місці.
Арзіанська мудра. Вона живе отам нагорі, в домі.
Колишня королівська поетка й віщунка.
Але то було давно.
Тепер розповідає дітям казки.
І мріє про людей, тих страшидл, які кривдять цю планету.
Але про неї говорити не можна.
Омні, вимкни локатор.
Вимкнено.
ЗА МОТИВАМИ КНИЖОК ТОНІ ДІТЕРЛІЦЦІ
Переклад субтитрів: Олена Любенко