Bestýlovi, nejlepšímu lovci Orbony, nikdo neunikne.
Rozhodně ne ubohý člověk.
A teď buď zticha, jinak tě umlčí rádci královny Oho nebo já.
Jasné?
Živý exemplář člověka na objednávku.
Sestra Darius se očividně spletla. Lidé nevyhynuli.
Duch z hlíny.
Démon z nory.
Kdes ji našel?
Já vím, bratře Lorocu. V hluboké jeskynní jámě.
Asi se v ní zahrabala svými zatažitelnými pařáty.
- Ano? - Tak nějak.
- Mám ji od obchodníka z Lacusu. - Je škaredá.
Ano. Škaredá. Ta hladká kůže, oči jako korálky.
A ten smrad.
Odporný.
Nepřibližuj se.
Je to nebezpečná, vrtošivá rasa.
Ale na její zkoumání se těším.
Opravdový člověk.
Vaše Výsosti.
Odvraťte zrak. Ať vám neroztaví mozek.
Neroztaví mozek?
Jak se ochráníme, Zine?
- Ty jsi Zin? - Mluví.
- Máš Omnipod? Kde je? Ten… - Zmlkni.
Stráže.
Pusť mě!
Polož ji.
Zine, odveď tu odpornou bytost.
Pouhá její přítomnost královnu ohrožuje.
Pusťte mě!
Kam jdeme?
- Znám ohrožené druhy z různých galaxií. - Caruncle ti dal Omniho. Kde je?
Když druh vyhyne, příroda se tak obnovuje, hledá rovnováhu.
- Nevyhynuli jsme. Jsem tady. - Lidé jsou jiní.
Místo abyste jednoduše vyhynuli, pokusili jste se celý svět zničit.
Jak může být něco tak křehkého tak destruktivní?
Informace. Ty chceš?
Když mi dáš Omniho, povím ti o sobě a o lidech všechno.
Povím ti, co chceš vědět. Upřímně.
Ale ne. Nechápeš to, človíčku. Abych to zjistil, podívám se do tebe.
Ale nejdřív rozpitvám tvůj hrtan.
Pitvu nedoporučuji.
Souhlas.
Pomoc! Oslepila mě! Nevidím!
Slez!
Stráže!
Sundejte tu hnusnou obludu! Hned! Sundejte ji!
Kde je? Musíme ji najít.
Ať Loroc nezjistí, že utekla.
Zabije mě. Najděte ji!
Kdybys tu tak byl.
Neuvěříš, koho máme dnes v paláci.
Opravdového člověka.
Všechny vylekal.
Moc mi chybíš, otče.
- Stráže! Tady! Honem… - Ne.
- Nevolej je. - Prosím. Nech můj mozek.
Roztavíš mi ho?
- Co? Ne… - Zkontrolujte nádvoří. Já jdu dolů.
Teda jo, tak mě neprovokuj, nebo ho možná roztavím.
Ten mozek. Jasné?
Tak ty stráže odvolej, jinak…
Lidé mozek roztavit neumí.
Ticho, Omni. Mlč.
Stráže. Dobře.
Hledáte toho člověka?
Šel tamtudy. Rychle.
Děkuju.
Nebo… Teda poděkuj sobě, že sis zachránila mozek.
Ne že bych ti ho chtěla roztavit,
ale budu muset, jestli mi nepomůžeš něco najít.
- Vidíš? - Ahoj.
Zin si takový koupil v Lacusu. Někde tady je.
Kdyby to šlo, uklonil bych se.
Lidský artefakt.
Ten může být jedině ve sbírce.
- Ve sbírce? - Ano, mého otce.
Ale dveře otevře jen královské žezlo.
- Tamhleto? - Ano.
Spustí se alarm, když ho vezmeme?
- Ne. - To je překvapivé.
Tak jdeme pro něj.
Proč to žezlo nemáš ty?
To je složité.
Jsi přece královna.
Ten člověk ti utekl. To je neodpustitelné, Zine.
Ne, sloupová stráž právě prohledává palác, bratře Lorocu.
Brzy ji chytí. Nedělej si starosti.
Mám to pod kontrolou.
Nebalamuť mě. Ty to necítíš?
Ne. Teda jo… A co ty?
Jako by tu před chvílí prošla.
Brzy ji najdou a zavřou do klece.
Snad ano, bratře Zine, nebo do ní půjdeš ty.
Hodí se k tobě.
Tady budeš v bezpečí.
Sbírka lidských artefaktů krále Oho.
Tak jo. Lidé ho opravdu zajímali.
Podle Loroca ty artefakty otci otrávily mysl, přivedly ho k šílenství.
Proto jsou tu zamčené.
To je strašně chytré.
Mohly by ti ovlivnit mozek.
Podívej. Takhle.
Páni. Takže Omnipod je někde tady?
Ano. Tady by ho Zin nejspíš uložil.
- Omni? - Signál nenalezen.
Tak jo. Začneme tady.
Míče. Na házení, odrazy, kutálení, kopání, chytání, driblování.
Kolo. Jako to v Úkrytu.
Tuba. Vydává zvuky.
Gramofon. Stereo.
Polaroid s bleskem.
Ten je veliký.
Hele, pošleš ho pryč? Haló? Vzpomínáš? Roztavení mozku?
- Královno? - To je Chip.
- Chip? - Ano.
Otcův oblíbenec.
Loajální jen jemu.
Není jako ti ostatní.
Tak dobře.
Chipe.
Nepodáš nám ty, co jsou vysoko?
Díky, Chipe.
Hele, poslyš.
Víš, já ti mozek neroztavím.
- Ne? - Neudělala bych to.
A ani to neumím.
Mozky já netavím.
To je dobré vědět.
ŠTĚSTÍ
Asi funguje.
Podívej.
Vítejte v zemi štěstí.
Co to je? Posvátný oltář?
Já nevím. Tvůj otec toho o lidech asi věděl víc než já.
- Tak jo. - Hodně štěstí.
Do prkýnka. Ty máš ale smůlu.
Asi je to hra. Otec říkával, že lidé měli úžasné hry.
Hra? Jistě.
Správně. Je to pinball.
Hodně štěstí.
Zmáčkni knoflík. Dobře.
Ano.
- Ano. - Výborně.
Honem. Znovu.
Ano! Skvěle.
- Ano! Jo! - Co to s tou rukou děláš?
Plácám si. Tak lidé oslavují.
Prostě se dotknou.
Takhle?
Asi jo. Jde nám to.
- Hodně štěstí. - Je to zábava.
Nikdy jsem neměla…
Co?
Kamarádku.
- Ani já ne. - Co?
To těžko.
Je to tak. Vyrostla jsem v bunkru.
Moji kamarádi nebyli živí.
Teda. Když to řeknu, zní to pěkně smutně.
Já někdy křičím v chodbách a předstírám, že ozvěna jsou hlasy přátel.
Já si přes deset let povídala se svým kamarádem plyšákem Mígem.
Dále. Mince pro štěstí.
Jo!
Asi bychom měly najít ten Omnipod, ať mi neroztavíš mozek.
Jsem ráda, že mi tu pomáháš.
Proč ale nemáš kamarády? Jsi královna.
Nejdřív musím dostudovat k Lorocově spokojenosti.
Já jsem se celý život chystala na něco, co možná ani nezvládnu.
Máš lepší šance než já. Ničeho se nebojíš.
Jen umím dobře předstírat.
Vypadám sebevědomě, ale jsem jako na jehlách.
Ty na jehlách nejsi.
A ty jsi rozená královna.
Tam u sochy jsi rozkazovala tomu obřímu strážci.
A ty ses klidně postavila Lorocovi a Zinovi.
Chtěli příšeru, tak jsem jí byla.
Darius asi měla pravdu.
Můj otec s Darius ani Lorocem nesouhlasil.
Když naše planeta umírala, otec nám za nový domov vybral tuto.
To on zasadil semena dnešní Orbony.
Překvapilo ho, když zjistil,
že tu bývaly pokročilé formy života.
Proč myslíš, že tohle všechno sbíral?
Lidé ho fascinovali.
Věděl, co způsobili,
ale i tak věřil, že byli laskaví a dobří.
Teď už vím, že měl pravdu.
Proto potřebuju toho Omniho. Chci najít ostatní.
Asi ti můžu pomoct.
Zlatá rybka.
Zlatá rybka?
Otec ji pojmenoval po nejsilnějším predátorovi.
Naposledy jsem ji viděla jako malá.
Jezdívala jsem s ním, ještě než jsem viděla přes palubní desku.
Říkával, že jednou bude moje.
Musí ti moc chybět.
To ano.
Pojď. Naskoč si.
To je báječné.
Orbonská technologie.
V lidském autě.
Představoval si svět, kde lidé a Orboňané sdílejí zdroje i planetu.
Je tvoje. Vezmi si ji.
Najdi svoje lidi.
- To nejde. - Otec by si to jistě přál.
Děkuju.
Tady jsou!
Zadržte ji!
- Ne. - Ne? Vy toho tvora ochraňujete?
Je to moje kamarádka.
Kamarádka? Unesla vás. Štěstí, že vám neroztavila mozek.
- Počkat… - Pusť mě!
Takhle se královna nechová.
Je to ostuda pro trůn i vašeho otce.
Vy to nechápete. Poslouchejte mě.
Podívejme se.
Měkká, vychrtlá, bez drápů, zuby malé.
Smysly máš slabé a nedovyvinuté, neodpovídají tvému prostředí.
Ale i tak tvůj druh tuto planetu ovládl.
Loroc chce vědět jak.
To já nevím. Jen chci najít ten Omnipod od Carunclea.
Takže chceš další tohleto?
- Ne. - Ten je můj.
Teď jsou oba moji.
- Nejsem tvůj. - Ano.
Tyto Omnikameny vystavím spolu s tebou.
Pomoc. Mami, já se bojím.
Jde po mně příšera.
Tady.
Pomoc. Bojím se.
Nepřibližuj se. Nebo ti jeden po druhém roztavím orgány.
- Orgány? Ne mozek? - To je fuk. Roztavím ti všechno.
Potřebuješ silnější dávku.
- Pomůžu ti. - Pomůžeš?
Ta samolibost.
Ty nejspíš chceš umřít ve strašné agónii.
Spolupracuj.
Pomůžu.
Chci jen toho Omniho od Carunclea.
Ty jsi přeci racionální bytost.
Takže až ti dokážu svoje schopnosti, nebudu ti muset ubližovat.
Dokážeš? Jak?
Ten lovec písečný.
Křič. A padni.
Křičet. A padnout.
Jeho orgány i mozek se roztavily na kaši.
Koukni se. Raději s rukavicemi.
Propána!
- Počkej, přecvakni to. - Stráže!
Hej! Vrať mi ty Omnipody!
Stráže! V laboratoři nastal problém!
Stráže!
Ale no tak!
Kolik vás je?
Tak jo. Ke Zlaté rybce.
Cože?
Kde je?
Chipe!
Díky, Chipe!
Nastup si. Honem! Nebo ti roztavím mozek.
- Ty umíš řídit? - Neumím!
Pozor!
Dostaneme tě odtud.
Ještě ne. Zin má ten druhý Omnipod a vzal i můj.
Dostaneme je.
Ale co Loroc? Nechci, abys měla potíže.
Já potíže mít nebudu.
Ty.
- Stráže! Zadržte toho člověka! - Ne.
- Vaše Výsosti. Ten člověk má… - Povídám ne. Ustupte. Jste na mém trůně.
Ten člověk vám otrávil mysl. Totéž jsem viděl u vašeho otce.
O mém otci nemluvte. Jeho ani toto království už nezastupujete.
Dejte mi mé žezlo.
- Hned! - Stráže.
Královna je ovlivněná. Odveďte ji.
Stráže? Zadržte ty dvě. Okamžitě.
- Co… - Já jsem královna Oho. Vládkyně Orbony.
Dejte mi moje žezlo.
Zine.
Přineste mi ty Omnipody.
Ano, Vaše Výsosti.
No tak, funguj.
Obnovuji Omniho osmé generace.
Zdravím. Klidně se ptej.
Ukaž mi polohu, kde se nachází původní majitel.
40,7128 stupně severní šířky, 74,0060 stupně západní délky.
- Jak je to daleko? - 256 kilometrů.
Přenáším data.
Jsi si jistá?
Jak jsem řekla, otec by si to tak přál.
Přenos dat dokončen.
Zavolám ti, kamarádko.
Čekají tě úžasné věci, Evo.
Určitě se zase setkáme.
To doufám, Vaše Výsosti.
Díky, Chipe!
Duch z hlíny.
AUTOR KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Překlad titulků: Veronika Ageiwa