Ingen undslipper Besteel, den største jæger i Orbona.
Især ikke et sølle menneske.
Du holder mund over for dronning Ojos rådgivere,
ellers skal jeg lukke munden på dig.
Et styk levende menneske som bestilt.
Søster Darius tog åbenbart fejl. Menneskene er ikke uddøde.
- Støvets genfærd. - Huledæmon.
- Hvor fandt du det? - Jeg kan svare, broder Loroc.
I en dyb grotte. Det graver i jorden med sine tilbagetrækkelige kløer.
- Ikke sandt? - Næsten. Hun var hos en købmand i Lacus.
Det er ækelt.
Ja, ækelt. Den bløde hud og de stikkende øjne. Føj.
Og lugten. Afskyelig.
Så så, hold venligst afstand.
Det er en farlig og ilter race,
men jeg glæder mig til at studere den.
- Et rigtigt menneske. - Deres Majestæt.
Se den anden vej. De risikerer at få smeltet Deres hjerne.
Smeltet min hjerne? Hvordan kan vi beskytte os, Zin?
- Er du Zin? - Det taler.
- Har du Omnipod'en? Den, du tog... - Klap i.
Vagter!
Slip mig!
Sæt hende ned.
Zin, fjern det ækle væsen.
Dets tilstedeværelse er til fare for dronningen.
Slip mig!
Hvad skal vi?
Jeg har studeret truede væsener i mange galakser.
Hvor er Karunkels Omni?
Når en art uddør, er det naturen, der genopretter balancen.
- Vi er ikke uddøde. - Mennesket er noget særligt.
I stedet for blot at uddø forsøgte I at tage verden med i faldet.
Det undrer mig, at noget så skrøbeligt kan ødelægge så meget.
Er det oplysninger, du vil have?
Hvis du giver mig den Omni, fortæller jeg dig alt om mennesker.
Hvis I vil vide noget, er jeg som en åben bog.
Nej nej, du misforstår, menneske. Jeg vil undersøge dig indvendig.
Det første, jeg vil dissekere, er dit strubehoved.
- Jeg anbefaler ikke dissektion. - God idé.
Hjælp! Det gør mig blind. Jeg kan ikke se! Få det væk!
Vagter! Vagter! Få det ækle bæst væk, nu!
Få det væk!
Hvor er det? Vi må finde det.
Loroc må ikke vide, at det er flygtet. Han slår mig ihjel.
Gid du var her. Du gætter aldrig, hvad vi har i paladset i dag.
Et rigtigt menneske. Vi fik noget af en forskrækkelse.
Jeg... Jeg savner dig rigtig meget, far.
Vagter! Det er der!
- Nej, vent! Kald ikke på vagterne. - Du må ikke smelte min hjerne.
- Smelter du min hjerne? - Hvad? Nej...
Led i haven. Vi går herned.
Jeg mener, De skal ikke give mig en grund til det, for så smelter jeg den måske.
Deres hjerne altså. Forstået?
Så send vagterne væk. Ellers...
Mennesker kan ikke smelte andres hjerne.
Ti nu stille, Omni.
Vagter, godt. Leder I efter mennesket?
Det løb den vej. Skynd jer.
Tak.
Eller... jeg mener, tak Dem selv, fordi De reddede Deres hjerne.
Ikke at jeg har lyst til at smelte den,
men jeg gør det, hvis De ikke finder noget til mig.
- Se. - Goddag.
Zin købte sådan en i Lacus. Den er et sted her i paladset.
Jeg ville gerne bukke, men det kan jeg ikke.
Et menneske-artefakt.
Jeg kan kun forestille mig, at det ligger i samlingen.
- Samlingen? - Ja, min fars samling.
Men døren kan kun åbnes med det royale scepter.
- Det, der står der? - Ja.
Lyder der en alarm, hvis vi tager det?
- Nej. - Nå, chokerende. Kom, vi henter det.
- Hvorfor har De ikke scepteret? - Det er lidt indviklet.
De er jo dronningen.
Du lod mennesket flygte. Uacceptabelt, Zin.
Nej nej, søjlevagterne er i gang med at gennemsøge paladset.
De fanger det snart. Du skal ikke bekymre dig.
Jeg har alt under kontrol.
Du skal ikke tale ned til mig. Kan du ikke lugte det?
Nej... Jeg mener, jo. Jeg mener, kan du?
Det lugter, som om det lige har gået her.
Bare rolig. Det bliver snart fundet og sat ind i sit bur.
Det håber jeg, broder Zin. Ellers kommer du ind i buret.
Det klæder Dem.
Herinde er du i sikkerhed.
Wow.
Kong Ojos samling af menneske-artefakter.
Okay, han var meget interesseret i mennesker.
Loroc sagde, at artefakterne inficerede min fars sind og gjorde ham gal.
Derfor låser han dem inde.
Det er da vanvittigt... klogt af ham.
De kan helt sikkert inficere Deres sind.
Sådan gør man.
Wow. Så Omnipod'en er i en af dem?
Ja, her har Zin sandsynligvis anbragt den.
- Omni? - Intet signal.
Okay. Vi begynder med den her.
Bolde til at kaste, hoppe, rulle, jonglere, sparke, gribe og drible.
Cykel, som du havde i Bunkeren.
Tuba, laver en sjov lyd.
Pladespiller. Stereo.
Polaroidkamera. Med blitz.
Han er stor.
Kan De ikke sende den væk? Hallo? Hjernesmeltning?
- Dronning? - Det er Chip.
- Chip? - Ja. Han var min fars foretrukne.
Kun loyal mod ham.
- Han er ikke som de andre. - Okay.
Chip. Måske kan han nå de øverste.
Tak, Chip.
Hør lige her.
Jeg smelter altså ikke Deres hjerne.
- Ikke? - Det ville jeg aldrig gøre.
Jeg kan heller ikke.
- Jeg smelter ikke hjerner. - Det er godt at vide.
- Wow. Se lige der. - Den virker vist.
Velkommen til heldets land.
- Er det et helligt alter? - Det ved jeg ikke.
Deres far vidste sikkert mere om mennesker, end jeg gør.
- Okay. - Held og lykke.
Hillemænd. Hvor uheldig kan man være?
Jeg tror, det er et spil. Far sagde, at mennesker har nogle pragtfulde spil.
Et spil? Javel.
- En flippermaskine. - Held og lykke.
Tryk på knappen. Godt.
Sådan!
- Flot. - Godt klaret, Eva.
Skynd dig, videre.
Ja! Fremragende.
Ja! Sådan!
Hvad gør du med hånden?
Det er en highfive. Sådan fejrer mennesker ting.
Man rører bare ved den andens hånd.
Sådan her?
Det tror jeg. Det føltes ret sejt.
- Held og lykke. - Det er sjovt.
- Jeg har faktisk aldrig haft en... - En hvad?
En ven.
- Heller ikke mig. - Hvad? Det tvivler jeg på.
Det passer. Jeg voksede op i en bunker. Alle mine venner var usynlige.
Wow, det lyder ret sørgeligt, når man siger det.
Jeg råber tit i gangene og lader, som om ekkoet er venner, der svarer.
Jeg talte med min eneste ven, dukken Meego, i mere end ti år.
Og nu lykkemønten.
Ja!
Nå, vi må hellere finde den Omnipod, så du ikke smelter min hjerne.
Jeg er glad for, at De hjælper mig.
Men hvorfor har De ingen venner? De er dronning.
Ikke før jeg færdiggør min uddannelse, så Loroc er tilfreds.
Jeg har trænet hele livet til noget, jeg slet ikke ved, om jeg kan.
Du har en bedre chance end mig. Du er ikke bange for noget.
Jeg er virkelig god til at lade som om.
Jeg virker måske selvsikker, men indeni er jeg helt bims.
Du er ikke en bims.
Og De er den fødte dronning.
De havde nemt ved at sende ham kæmpevagten væk før.
Og du modsagde Loroc og Zin uden problemer.
Jeg opførte mig som det uhyre, de tror, jeg er. Måske havde Darius ret.
Min far var ikke enig med Darius. Eller med Loroc.
Da vores planet var ved at dø, valgte min far den her som vores nye hjem.
Han såede frøet, som gjorde Orbona til det, du ser her.
Men forestil dig hans forbløffelse, da han opdagede,
at her engang har været en avanceret livsform.
Hvorfor tror du, han samlede alt det her?
Han var fascineret af mennesker. Han vidste, hvad de havde gjort,
men han troede stadig på, at de var venlige og gode.
Nu ved jeg, at han havde ret.
Derfor har jeg brug for den Omni. Jeg vil finde mit folk.
Jeg tror, jeg kan hjælpe.
- Guldfisken. - Guldfisken?
Min far opkaldte den efter jeres verdens farligste rovdyr.
Jeg har ikke set den, siden jeg var barn.
Vi kørte sammen i den, før jeg kunne se ud ad forruden.
- Han sagde, at den ville blive min. - De må savne ham meget.
Det gør jeg.
Kom. Sæt dig ind.
Wow, hvor er den sej.
Orboniansk teknologi.
I en menneskebil.
Han drømte om, at mennesker og orbonianere skulle dele ressourcerne og planeten.
Du må få den. Brug den til at finde dit folk.
- Det kan jeg da ikke. - Det ville min far have ønsket.
Tak.
Der er de!
Fang mennesket!
- Nej. - Nej? Beskytter De skabningen?
Hun er... Hun er min ven.
Ven? Det kidnappede Dem. Heldigt, at Deres hjerne ikke er smeltet.
- Slip mig! - Vent...
Sådan opfører en dronning sig ikke.
Det er en skændsel mod tronen og mod Deres far.
Nej, Loroc. Du forstår det ikke. Hør nu.
Lad mig se på dig. Blød, splejset, ingen kløer, små tænder.
Dine sanser er svage og underudviklede og ikke i harmoni med omgivelserne.
Men alligevel dominerede din art denne planet.
Loroc vil vide hvordan.
Aner det ikke. Jeg vil bare finde den Omnipod, du købte.
Nå, det var altså sådan en her, du ledte efter.
- Ikke igen. - Den er min.
Nu er de begge to mine.
- Ikke mig. - Jo.
Disse Omni-sten vil se fine ud i din montre.
Hjælp. Mor, jeg er bange. Der er et uhyre efter mig.
- Se herover. - Hjælp, jeg er bange.
Bliv fra mig med den der. Jeg smelter dine indvolde en ad gangen.
- Indvolde? Var det ikke hjernen? - Også den. Jeg smelter det hele.
Måske skal du have en højere dosis.
- Jeg hjælper dig. - Hjælp?
Føj, det selvglade fjæs. Som om du gerne vil dø i utænkelig smerte.
- Samarbejde. - Jeg hjælper.
Jeg kom efter den Omni, du købte af Karunkel.
Du er jo et fornuftigt væsen...
...så når jeg har bevist mine kræfter, behøver jeg ikke gøre dig fortræd.
- Bevist? Hvordan bevist? - Sandskytten.
Du skriger. Sover.
Mig skriger sover.
Dens indvolde og hjerne er nu en smeltet grød.
Se selv. Tag hellere handsker på.
Åh gud!
- Vent! Skær fri. - Vagter!
Kom tilbage med de Omnipods!
Vagter! Vi har en krisesituation i laboratoriet!
Vagter!
Helt ærligt! Hvor mange er I?
Okay, jeg skal bare nå hen til Guldfisken.
Hvad?
Hvor er den?
Chip!
Tak, Chip!
Hop ind. Skynd dig! Ellers smelter jeg din hjerne.
- Kan De køre sådan en? - Nej!
Pas på!
- Vi må have dig ud herfra. - Ikke endnu.
- Zin har både den anden Omnipod og min. - Vi får fat i dem.
Hvad med Loroc? De skal ikke have flere problemer.
Jeg får ingen problemer.
- Dem. Vagter! Grib mennesket. - Nej.
- Deres Majestæt, mennesket har... - Jeg sagde nej.
Og flyt dig så. Du er på min trone.
Mennesket har inficeret Deres sind. Det samme skete med Deres far.
Du skal ikke tale om min far. Du taler ikke for ham eller hans rige.
Giv mig mit scepter.
- Nu! - Vagter.
Dronningen er blevet påvirket. Fjern hende.
Vagter? Grib dem begge to, nu.
- Hvad... - Jeg er dronning Ojo, Orbonas hersker.
Og giv mig så mit scepter.
Zin. Giv mig de to Omnipods.
Javel, Deres Majestæt.
Kom nu. Kom nu, virk.
Genskaber Omni otte.
Goddag. Spørg om alt.
Vejen til den oprindelige ejer.
Koordinater 40,7128 nord og 74,0060 vest.
- Hvor langt væk er det? - 256 km. Overfører data.
Er du sikker?
Som sagt ville min far have ønsket det.
Data overført.
Jeg ringer til Dem, ven.
Jeg forudser store ting for dig, Eva. Jeg ved, vi mødes igen.
Det håber jeg, Deres Majestæt.
Nå ja, tak, Chip!
Støvets genfærd?
BASERET PÅ TONY DITERLIZZIS BØGER
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve