O, taip.
Taip!
Eva, prašau patildyti… kaip tai vadinasi?
Muzika. O kodėl?
Čia geriausia dalis.
- Dar yra geriausia dalis? - Omni.
Aptikau Mamur 06.
Mamur? Čia?
Ji manęs ieško.
Perskaičiuoju maršrutą.
Penki kilometrai į pietvakarius.
Ji nebus patenkinta.
Jūs išsiskyrėte ne itin draugiškai.
Švelniai tariant.
Artėji prie Mamur ir stambios būtybės Oto.
- Sveikučiai. - Eva.
Eva, brangioji. Maniau jau, kad nebepasimatysime.
Viskas gerai. Man viskas gerai.
Daugiau taip nedaryk.
Gerai jau, gerai. Atleisk.
Oto, dički.
- Aš labai tavęs ilgėjausi. - Aš irgi tavęs pasiilgau.
Taip smagu tave matyti.
Mamur, ar viskas gerai?
Aš nesu sukurta ne Draustinio aplinkai.
Dykumos žvyras apgadino mano judėjimo sistemą.
Nieko tokio.
- Mes turim Auksinę žuvelę. - Auksinė žuvelė?
Ar taip vadini šią transporto priemonę?
Bet žuvys turi žiaunas ir žvynus. Iš kur ją gavai?
- Ji nepavogta. - Ačiū už patikslinimą, Omni.
Aš tau papasakosiu.
Tu nepatikėsi.
Bet svarbiausia tai, jog Solase radau kitą Omnį.
Jis davė man kitų žmonių koordinates.
Netoli nuo čia.
Otai, lipk.
Man nepatinka.
Ne. Viskas gerai.
Bet Otas turi nešti Evą.
Man nereikia, kad neštum mane. Turim Auksinę žuvelę. Ji greita.
Ne tokia greita kaip Otas.
Tu esi supergreitas. Ypač kai neneši manęs.
Gerai, važiuojam.
Leisk man įsibėgėti, dički.
Tada pabėgau nuo tų milžiniškų sargybinių.
Oho man padėjo. Karalienė.
Tada ji man padovanojo šį puikų automobilį,
mes atsisveikinom, ir aš atlėkiau čia.
O ponas Kitas? Maniau, jis liko su tavim.
Ne, apie jį pamiršk. Jis išėjo. Jis nepatikimas.
Aš taip ir sakiau, bet tu neklausei.
O Bestylas tavęs nesužeidė?
Ne, Mamur. Sakiau tau, būk rami dėl manęs.
Aš pati nukeliavau į Solasą.
Radau Omnį.
Gavau kitų koordinates.
Aš galiu. Pasitikėk manim.
Gali manim pasitikėti.
Bent jau Otui lengviau, kad nereikia mūsų nešti.
Tiesa, Otai?
Man tai nepatinka.
Turi būt jau arti. Omni, kiek dar liko?
18 km.
Eva, žiūrėk.
Ten kažkas eina.
Žmogus?
Ilgokai užtrukot.
Ką?
Kaip tu mus radai?
Kaip? Esu geriausias Orbonos pėdsekys.
Ne tik tu turi draugų Solase.
Kodėl tu čia?
Ir man smagu tave matyti.
Bestylas sužinojo apie tavo pabėgimą.
Ir jei aš tave radau, jis irgi ras.
Taigi, jei nori nukakti pas savo žmones, siūlau nelaukti.
Jis tikras. Žmonių miestas.
Žiūrėkit. Už tilto.
Šviesa. Jie čia. Mes taip arti.
Koks čia kvapas?
- Otai. - Ne aš.
Manau, čia tas dvokiantis mėlynas vyras.
Tai ne Otas. Pažvelk į apačią.
Omni, kas ten?
Sieros rūgštis. Ypač nuodinga.
Joje ištirpsta kone viskas.
O, ne. Aš alergiškas tirpimui.
Ne, viskas gerai.
Mes neplauksim. Mes kirsim tiltu.
Vertinant cheminę žalą, mūsų šansai lygūs…
Leisk atspėti. Nuliui.
Nulis bus suapvalinus.
Reikia rasti kitą kelią.
Ne, kitu keliu keliautume penkias dienas.
Eisim tiltu, antraip rizikuojame sutikti Bestylą.
Tai judėkime. Nėra ko gaišti.
Automobilį palik.
Ką? Ne.
Bagažą nešasi tik mirusieji.
- Ir ką tai reiškia? - Nuo čia turim eiti pėsčiomis.
Gera mintis, smirdžiau.
Pone Kitai, mano judėjimo sistema pažeista.
Man gali nepavykti.
Tu gali važiuoti.
Auksine žuvele.
Eva, šis tiltas pernelyg pavojingas automobiliui.
Įsitaisei? O tu, Otai?
Lipsi į vidų?
Gerai, Otai. Nagi, važiuojam.
Tiek to. Eisiu pirmas pėsčiom, o jūs seksit automobiliu.
Tik įdėmiai klausyk mano nurodymų,
antraip ilgai krisi į staigią mirtį.
- Pasitiki manim? - Ne.
- Aš irgi. - Aš taip pat.
Eime ieškot tų tavo žmonių.
Labiau čionai. Čionai.
Iš lėto.
Kairėn. Ne. Į kitą kairę.
Dar truputį.
Labiau čia. Pirmyn.
Joti Otu būtų kur kas patogiau.
Staigiai kairėn. Atsargiai.
Ne, Otai. Auksinė žuvelė saugiau.
Eva, aš mielai pavairuočiau. Gal persėsi?
- Ne, aš pati. - Suk!
Ką tu darai?
Mamur! Neblaškyk manęs.
Ji teisi. Šis darbas – ne trims.
O dviem.
Reikia vedlio – manęs – ir tos, kuri klauso vedlio, Evos.
Žiūrėk į kelią.
Ei, Eva. Kažką radau.
- Otai, būk atsargus. - Žiūrėk. Čia žmonių!
Otai!
Eva!
Dar truputį. Jau beveik.
Kaip tu?
Gerai.
Privalai būt atsargesnis.
Eva, siūlau ir tau pasinaudoti savu patarimu.
Žiūrėkit. Draustinio kuprinė.
- Ne Auksinė žuvelė rado, o aš. - Šaunuolis, Otai.
Žinai, ką tai reiškia? Tai, jog čia ėjo žmonės.
Tai reiškia, jog jie atėjo bent iki čia.
Arba perėjo į kitą pusę.
Rehidratacijos tabletės. Sveikonėliai.
Paliko atsargų tokiems kaip aš.
Saugus kelias įveikiamas ne baimingais žingsniais.
Vis tiek nepritariu jūsų auklėjimo būdams.
Judam.
Stok.
Vajė.
O, ne.
Kelias nutrūksta.
Šis žmonių tiltas blogesnės būklės, nei maniau.
Gerai. Tai tik nedidelė kliūtis.
Sėkmės galimybė judant į priekį pėčiomis lygi…
Ne. Mums reikia plano.
- Daugiau jokių nulių. - Tai ne nulis.
Bet arti jo. Ir iš kur toks įsitikinimas?
Jei ji nori pasiekti kitą pusę, jai reikia pasitikėjimo.
Jai reikia vedimo, ne blogų patarimų. Tai neatsargu ir pavojinga.
- Turi būt išeitis. - Neatsargu? Jūs ją smaugiat!
- Pone Kitai, to jau pakaks! - Nagi, galvok.
To nepakaks, jei norite, kad ji pereitų tiltą,
- ir kad taptų… - Liaukitės visi! Liaukitės!
- Žiūrėkit, ta sija bus mūsų takas. - Tai pernelyg pavojinga.
- Bet reikia pabandyti. - Ne.
Otas ten nepereis.
Pereis, jei užlips ant Auksinės Žuvelės.
Jei visi sėsim į automobilį ir išlaikysim pusiausvyrą, mums pavyks.
- Tiesa, Omni? - Šiaip jau…
Tiek to, pamiršk. Abu pasitikėkite manim.
Mes labai arti. Mes…
Prašau. Liko tiek nedaug.
Tiek to.
Taip! Eikš, Otai. Mums pavyks.
Viskas tau bus gerai.
- Pažadu. - Gerai.
Aš pasitikiu tavim.
Gerai. Taip.
Važiuojam.
Tik ramiai visi.
Jokių staigių judesių.
Rovi, tu kreipi automobilį.
Jau netoli.
- Eva! - Laikykis!
- Aš nenoriu ištirpti. - Žiūrėkit. Rampa.
- Tikrai? - Jei gerai įsibėgėsim.
Kaip vedliui man labiau patinka takas!
- Nejudėt! - Eva, palauk!
Ne.
Laikykitės!
Eva? Kas tau?
Nieko. Viskas man gerai, Mamur. Aš sveika.
Ar visi sveiki? Rovi?
Man geriau nei Auksinei žuvelei.
Otai?
Ne. Atleisk man.
Tai mano kaltė. Aš žadėjau, kad tau nieko nenutiks. Otai.
Aš atsiprašau.
Nenorėjau sužeisti nei Oto, nei tavęs – nieko.
Mamur teisi.
Elgiuosi neatsargiai ir pavojingai.
Otui viskas gerai.
Mums visiems – irgi.
Aš tik noriu surast žmones.
Ir viskas.
Rovi, aš nenoriu būt viena.
Aš suprantu, ką reiškia būt vienam.
Puikiai žinau tą skausmą, kai netenki šeimos, namų.
Ši virvė?
Suvijau ją iš jų drabužių.
Tai viskas, kas man nuo jų liko.
Tavo šeima?
Džisana ir Hano.
Mano žmona ir duktė.
Kai jų netekau, aš praradau bet kokią viltį.
Ir negalėjau jos susigrąžint.
Bet tavo dėka aš ją vėl radau.
Tada Lakuse tu man pasakei, kad buvau vienintelis, galėjęs tave ten nuvesti.
Tu patikėjai manim.
Pasitikėjai manim.
Net tada, kai pats savimi netikėjau.
Esi kupina vilties, ir aš neleisiu tau jos prarast.
Eva, Otui viskas bus gerai.
Atleisk man.
Otai, neatsiprašinėk.
Tai man reikia atsiprašyti.
Visų jūsų.
Tai, ką pasakiau tau Lakuse, aš nenorėjau to sakyti.
Tu nesi tiesiog robotas.
- Tu… - Eva, viskas gerai.
Vėjas, regis, kyla.
Turim dingti nuo šio tilto, bet atgal grįžt negalim.
Ir pirmyn eiti negalim.
Netekome Auksinės žuvelės.
Taip, bet mums nereikia Auksinės žuvelės.
Mes turim Otą.
Otas geresnis už Auksinę žuvelę.
Likusį kelią galim juo nusklęsti į kitą pusę, bet…
turim užsilipti aukščiau.
Kas, jei nukrisiu ir ištirpsiu?
Ne, Otai, neleisiu tam nutikti.
Mums pavyks.
Turim tave ir geriausią Orbonos vedlį.
Tikra tiesa, Eva.
Ir šis kelias – labai įdomus.
Tik laikykitės už lyno.
Laikykitės už lyno.
Abejoju, ar nueisiu.
Mums visiems pavyks persikeli.
Nesijaudink, mašinėle.
Tikras vedlys nieko nepalieka.
Otai! Dar truputį!
Rovi! Atsargiai!
Pone Kitai, čia per statu.
Laikykitės!
Prašau, būk atsargi.
- Eva! - Eva!
Rovi!
Aš tuoj.
Sugavau.
Ačiū tau, Rovi.
Matai? Sakiau, kad pereisim visi.
Gerai, Otai…
Aukščiau jau nebus.
Pasiruošęs?
Pasiruošęs.
Otai, tu gali.
Tau pavyks.
Ne, tai mums pavyks.
Visi jojo Otu.
Otai, šaunuoli.
Nesirenki lengvų kelių, tiesa, Eva?
Žiūrėkit.
EVA SURASK MANE
Wondla.
PAGAL TONIO DITERLIZIO KNYGAS
Išvertė Egidija Namavičė