Å ja.
Ja!
- Skru ned… Hva heter det? - Musikk. Men dette er en bra del.
- Er det en bra del? - Omni.
- Jeg har funnet Muthr. - Muthr? Her ute?
- Hun kom for å lete etter meg. - Beregner rute.
- Sørvest i fem kilometer. - Hun vil ikke være glad.
- Dere var ikke på god fot. - For å si det mildt.
Nærmer oss Muthr og Otto-skapning.
- Hei. - Eva.
- Jeg trodde ikke jeg fikk se deg igjen. - Det går bra med meg.
- Ikke gjør det igjen. - OK. Unnskyld.
Store Otto.
- Jeg savnet deg. - Og jeg har savnet deg. Godt å se deg.
- Går det bra? - Jeg skulle aldri ut av fristedet.
Støvet fra ørkenen har skadet systemet mitt.
- Det går bra. Vi har Gullfisken. - Gullfisken? Heter kjøretøyet det?
Fisker har gjeller og finner. Hvor fikk du den?
- Den er ikke stjålet. - Takk, Omni.
Jeg har mye å fortelle. Du vil ikke tro det.
Det viktigste er at jeg fant en omni i Solas.
Den har koordinater til de andre. Det er ikke langt.
- Kom igjen. - Liker den ikke.
- Det går bra. - Eva bør ri på Otto.
Jeg trenger ikke det nå. Gullfisken er raskere.
- Ikke enn Otto. - Du er veldig rask, særlig uten meg.
Kom igjen. Du får la meg starte først.
Så rømte jeg fra svære vakter. Dronning Ojo hjalp meg.
Hun ga meg denne bilen, så jeg vinket farvel og stakk.
- Hva med herr Kitt? - Glem ham. Han er ikke til å stole på.
Du ville ikke høre da jeg sa det.
- Besteel skadet deg vel ikke? - Nei. Du trenger ikke bekymre deg.
Jeg dro til Solas alene. Jeg fant omnien. Fant ut hvor de andre er.
Stol på meg.
Du kan stole på meg.
Otto er iallfall glad for at han slipper å bære oss. Ikke sant?
Liker det ikke.
- Vi nærmer oss. Hvor mye lenger? - 18 kilometer.
Se.
- Det er noen der. - Et menneske?
- Det tok lang tid. - Hva?
- Hvordan fant du oss? - Jeg er Orbonas beste stifinner.
- Det er flere som har venner i Solas. - Hva gjør du her?
Hyggelig å se deg også. Besteel har fått vite om din flukt.
Hvis jeg fant deg, gjør han det også.
Hvis du vil til menneskene, får vi gå nå.
Den er ekte. En menneskeby.
Se der, bortenfor broen.
Et lys. De er her. Vi er så nær.
- Hva er den lukten? Otto. - Det var ikke meg.
- Tror det var blå illeluktende mann. - Det er ikke Otto. Se der nede.
Hva er det, Omni?
Svovelsyre. Veldig farlig. Kan oppløse nesten alt det rører.
- Jeg er allergisk mot oppløsning. - Det går bra.
Vi skal ikke svømme. Vi tar broen.
Etter den kjemiske nedbrytingen å dømme, er sjansen…
La meg gjette. Null.
Null er et godt anslag. Vi bør finne en annen vei.
Den andre veien vil ta fem dager. Vi tar broen eller blir tatt av Besteel.
- Ingen tid å miste. - La kjøretøyet være.
- Hva? Nei. - Bare de døde har bagasje.
- Hva betyr det? - Vi må gå til fots.
- God idé, illeluktende mann. - Systemet mitt er skadet.
- Jeg vil ikke klare det. - Du kan kjøre.
- Vi har Gullfisken. - Broen er for farlig til å kjøre over.
Klare? Hva med deg, Otto? Blir du med?
OK. Kom igjen.
Greit. Jeg går foran til fots. Følg meg.
Hør etter hva jeg sier, ellers blir det et høyt fall og en rask død.
- Stoler dere på meg? - Nei.
- Ikke jeg heller. - Eller jeg.
La oss finne menneskene dine.
Denne veien. Denne veien.
Rolig, rolig.
Venstre, venstre. Nei. Din andre venstre.
Litt mer.
- Mer denne veien. Framover. - Otto ville vært mer komfortabel.
- Venstre. Forsiktig. - Gullfisken er tryggere.
- Jeg kan godt kjøre. Vil du det? - Nei. Jeg klarer det.
Sving! Hva gjør du?
Ikke distraher meg, Muthr!
Nei, dette er ingen jobb for tre personer, men to.
En stifinner, meg, og en som hører på stifinneren, Eva.
Følg med på veien.
Jeg fant noe, Eva.
- Forsiktig. - En mennesketing.
Otto!
Eva! Eva!
Nesten framme.
- Går det bra? - Ja.
- Du må være mer forsiktig. - Du får selv høre på rådet ditt, Eva.
En ryggsekk fra et fristed.
- Otto fant den, ikke Gullfisken. - Bra, Otto.
- Det betyr at mennesker har vært her. - At de kom seg hit, ja.
Eller at de kom seg over.
Væskeerstatningstabletter. Næringsbar. Det er satt igjen til sånne som meg.
En trygg sti skapes ikke av redde skritt.
Jeg bifaller ikke dine pedagogiske metoder.
Fortsett.
Oi. Stopp.
- Oi sann. - Nei, nei, nei.
Veien er mangelfull.
Menneskebroen er i svært dårlig stand.
- OK. Det er bare litt motgang. - Sjansen for å kunne fortsette til fots…
- Vi trenger en plan. Ikke flere nuller. - Det var ikke null.
- Nær null. Du bør ikke si noe. - Hun må ha selvtillit.
Hun trenger veiledning. Dette er farlig.
- Det må være noe. - Farlig!
- Nå holder det! - Tenk!
Ikke om hun skal klare det
- eller å være… - Kan dere slutte? Slutt!
- Bjelken er veien over. - Det er for farlig.
- Vi må prøve. - Nei.
- Otto kommer ikke over der. - I Gullfisken, så.
Vi klarer det om vi alle balanserer i bilen.
- Ikke sant, Omni? - Vel…
Glem det. Dere må stole på meg. Vi er nesten framme.
Vær så snill. Vi er så nær.
- Greit. - Ja! Kom igjen, Otto. Vi klarer det.
- Det går bra. Det lover jeg. - OK. Jeg stoler på deg.
OK. Bra.
Sånn.
Hold dere stille. Ingen raske bevegelser.
Du bikker bilen, Rovee.
Vi er nesten framme.
- Eva! - Hold fast!
- Jeg vil ikke bli oppløst. - Se. En rampe. Om vi kjører fort nok.
- Som stifinner foretrekker jeg stier. - Sitt stille!
Nei, nei, nei.
Hold fast!
- Eva? Går det bra? - Ja, det går bra, Muthr.
- Går det bra med alle? Rovee? - Jeg har det bedre enn Gullfisken.
Otto?
Nei. Unnskyld.
Det er min skyld. Jeg lovte deg at det ville gå bra.
Unnskyld.
Jeg mente ikke å skade Otto eller noen av dere.
Muthr har rett. Jeg er uforsiktig og farlig.
Otto har det bra. Vi har det alle bra.
Jeg vil bare finne de andre. Det er alt.
Rovee… Jeg vil ikke være alene.
Jeg vet hvordan det er å være alene.
Jeg vet hvor vondt det er å savne et hjem og en familie.
Dette tauet er laget av klærne deres. Det er alt jeg har igjen etter dem.
Familien din?
Gisana og Hanno. Min kone og datter.
Da jeg mistet dem, mistet jeg alt håp og fant ikke veien tilbake.
Men takket være deg, har jeg funnet den igjen.
I Lacus sa du at bare jeg kunne få deg dit.
Du hadde tiltro til meg. Du stolte på meg.
Selv om jeg ikke hadde tiltro til meg selv.
Du er full av håp, og det lar jeg deg ikke gi slipp på.
Otto vil klare seg, Eva.
Unnskyld.
Otto… Du trenger da ikke å unnskylde deg.
Det er jeg som bør gjøre det. Til dere alle.
Det jeg sa til deg i Lacus… Jeg mente det ikke.
Du er ikke bare en robot.
- Du… - Det går bra.
Vinden blir visst sterkere. Vi må av broen, men kan ikke gå tilbake.
Og ikke fram. Vi har mistet Gullfisken.
Men vi trenger ikke den.
- Vi har Otto. - Otto bedre enn Gullfisk.
Han kan gli resten av veien til den andre siden, men…
Vi må høyere.
- Hva om jeg faller og oppløses? - Jeg lar ikke det skje.
Vi skal klare det. Vi har deg og Orbonas beste stifinner.
Det er sant. Og dette er en interessant sti.
Hold fast i vaieren. Hold fast!
- Jeg vet ikke om jeg klarer det. - Alle vil klare det.
Ikke vær redd, maskin. En ekte stifinner lar ingen bli igjen.
Bare litt til, Otto!
Forsiktig!
Herr Kitt, det er for bratt.
Hold fast.
Vær forsiktig.
- Eva! - Eva!
- Rovee! - Jeg har deg!
Jeg har deg.
Takk, Rovee.
Der ser du. Jeg sa at alle ville klare det.
OK, Otto…
- Vi kommer ikke høyere. Er du klar? - Jeg er klar.
Du klarer det, Otto.
- Du klarer det. - Nei, vi klarer det.
Alle red på Otto.
Du klarte det, Otto.
Du tar visst aldri den enkle stien, Eva.
Se.
EVA FINN MEG
Wondla.
BASERT PÅ BØKENE AV TONY DITERLIZZI
Tekst: Tina Shortland