Vi har med oss nånting.
Ni blir de första som får se trailern till Black Panther: Wakanda Forever.
Oj!
UNDER INSPELNINGEN AV BLACK PANTHER (2017)
Vad gör du?
-Jag filmar. -Nej, inget sånt "bakom kulisserna".
Du avslöjar allt.
Chad finns inte hos oss längre.
Men hans ande, driv, snille, stolthet och etik-
-och hans påverkan på branschen kommer för alltid att vara påtaglig.
Nu när jag står här känner jag hans hand på mig.
Vi filmar.
Då så.
Filmen innehåller mycket sorg och smärta-
-som tyvärr återspeglar verkligheten.
Insikten i vad det betydde att få visa upp en sån värld kom från Chadwick.
Han och John Kani, som spelade hans far och är skådespelare från Sydafrika-
-träffades under Captain America och sa:
"Vi måste ha med xhosa i filmen."
Det blev startskottet.
De sa: "Vi ska använda detta vackra och specifika afrikanska språk."
"Det ska bli språket i Wakanda."
Jag är glad, far.
Det blev startskottet för Wakanda.
Den första Black Panther-filmen-
-hyllade Afrika i stället för att exploatera det. Det är vi vanare vid.
Den världen lyftes välförtjänt fram och folk var glada över att se sig själva.
Man omfamnade kulturen och härkomsten.
Det var en påminnelse om att vi har en mångfasetterad historia.
-Min konung. -Lägg av.
Under den första Black Panther-
-blev vi mer än bara skådespelare och medarbetare.
Vi blev vänner under arbetets gång.
Vi kom varandra väldigt nära i hela ensemblen-
-och det var en enorm förlust för oss alla när Chadwick gick bort.
Du måste fortsätta jobba. Tyvärr, du måste fortsätta jobba.
Man kommer inte över ett sånt frånfälle.
Man får lära sig leva med det.
För mig handlade det om att förstå hur lyckligt lottad jag är-
-som jobbade med Chadwick innan han dog.
Han skrev att rollen som T'Challa var hans livs största ära.
Det var fint att veta att vår tid ihop var viktig för honom.
Så jag tänkte: "Vi måste fortsätta jobba med alla dem som han tyckte så mycket om."
-Som om... -Jag tror att jag ser det som...
Du använder inte förbränningsteknik i praktiken.
Det var inte min första uppföljare. Det hade jag redan gjort med Creed-
-som var en symbolisk och äkta uppföljare till Rocky-filmerna.
Men jag hade aldrig gjort nån uppföljare till nåt eget.
Om den ligger kvar på huvudet räcker nog en rotation.
Det gör att... Då blir det fokus, men inte så snabbt. Kanske halva farten.
En fråga som vi hade under den allra tidigaste produktionsfasen var:
"Vad är en Black Panther-film? Vi vet vad Black Panther är"-
-"men vad gör det till en Black Panther- film? Hur passar en ny film i in världen?"
Vi sörjer vår kung.
Men tro inte för ett ögonblick att Wakanda har mist förmågan-
-att försvara sina resurser.
Tack.
Kan jag få säga nåt, allihop?
Tack så mycket för en bra första dag. Det var en fin scen.
Det känns fint att jobba med det här igen.
Vi måste hedra vår kära vän, kollega och skådespelare.
Det känns som en fantastisk början.
Tack så mycket för i dag och i förväg för de runt 90 dagarna som återstår.
Tack så mycket till er allihop.
Filmen har starka teman. Den handlar om familjen-
-om beskydd, om kärlek och om omtanke.
Det är fint att få utforska allt det-
-för det är många som känner så i och med alla som dött de senaste åren.
Vi kan använda filmen för att visa:
"Vi känner samma känslor som ni. Vi känner igen oss i det ni känner."
Jag hoppas att folk då får uttrycka sina känslor och försonas med dem.
Så det finns med mycket i filmen. Det är fint.
För mig representerar Wakanda ett hem-
-hemmahörande, en samhörighet-
-vad den samhörigheten är och att vi behöver varandra för att ta oss framåt.
I den andra filmen-
-har vi utvidgat Wakandas värld. Det har varit roligt.
Vi som är från Wakanda har sagt: "Så det är så det här området ser ut. Schyst!"
Och vi får lära oss mer om nationen.
Det är enorma scenbyggen som har varit jättekul att låta bygga. Som Rivertown.
Det var inte med i ettan. Det är baserat på flodstammen, och deras färg är grön.
Vi ville också få in andra vackra färger i textilierna.
Så den stora färgvariationen i den här filmen tycker jag jättemycket om.
Man får också se mer av huvudstaden: Den gyllene staden.
Den gyllene staden är som Manhattan-
-med alla olika distrikt på en och samma plats.
Så det bor många stammar där eftersom det är huvudstaden.
Den enda stammen som inte bor där är jabaristammen.
De lever åtskilt från resten av Wakanda.
De lever bland sydliga, snöklädda berg.
I Nordtriangeln körde Bashenga ner sitt svärd.
Det är den äldsta platsen i Wakanda, äldre än huvudstaden.
Och där bor Okoye.
Mycket av Nordtriangeln är baserat på-
-landet som Danai Gurira som spelar Okoye kommer från-
-nämligen Zimbabwe. Hon hör till stammen shonafolket.
Där känner sig Okoye mest hemma på grund av vad det representerar.
Det var helt galet med skildringarna av de olika kulturerna, även min egen.
Jag växte upp i ett land som nyligen frigjort sig.
Så att en nation som Wakanda finns förstod jag var nåt särskilt.
När man ser Wakanda frågar man sig: "Vad hade Afrika varit utan koloniseringen?"
Wakanda är ett häftigt koncept-
-så vi ville höja allt ett snäpp.
Man får se uppgraderad teknik och ny bepansring.
När vi äntligen får se Midnight Angel-dräkten-
-knyter den an direkt till serierna.
Midnight Angel-dräkterna i serierna går i blått.
Så formgivningen är hämtad från serierna-
-och knyter an till skådespelaren och berättelsen.
Ruth uttömmer varenda möjlighet när hon gör research-
-och när det handlar om utbyte med andra konstnärer över hela världen-
-för att bygga Wakanda.
Att få gå in i lagerlokalen-
-och se rad på rad, klädställning på klädställning-
-och bord på bord med smycken, tyger och kläder-
-från Afrika och hela världen-
-var fullkomligt fantastiskt.
Det har varit vår princip-
-att aldrig handla med vibranium under några omständigheter.
Inte på grund av de potentiella riskerna med vibranium-
-utan på grund av de potentiella riskerna med er.
Jag vet mycket mer om vem jag är när jag får på mig kostymen.
Broderierna, smyckena i tyget, mantlarna och huvudbonaden.
Hon höjde allt ett snäpp, och jag kände mig kunglig i varenda kostym.
Ruth Carter gjorde så klart alla tårögda med sina fantastiska kostymer.
Jag brukar säga att Ryan är smart som omger sig med många kvinnor.
Att ha kvinnliga avdelningschefer och att ha med så många kvinnor är en styrka-
-och det tillför nåt extra.
Vi behövde utveckla en ny militärgren som inte var med i ettan: flottan.
Jag ville först och främst berätta en historia med färger.
Flodstammen är grön, så vi började med en grön palett.
Man kan blanda olika gröna nyanser och det går väldigt bra ihop.
Vi ville också visa på deras stamursprung.
Vi ville också att de skulle kännas som kungligheter-
-så vi lade till guld och silver för att accentuera det.
Precis som Wakandas alla militärgrenar har de sina egna unika huvudbonader.
-Säg inte att det här ingår i ritualen. -Nej.
Jag pratade om att Namor kunde vara med i tvåan när vi skrev ettan.
Han har alltid varit påtänkt. Det finns en rivalitet mellan världarna i serierna.
Namor och Atlantis är bland Marvels äldsta figurer.
Namor var en av de första superhjältarna.
Men om vi skulle ta med Namor i MCU behövde det kännas verklighetsförankrat-
-och lika äkta som vi hoppas att hela Wakanda känns.
När vi diskuterade hur vi skulle skapa Namor-
-kändes det intressant ifall han hade mesoamerikansk härkomst.
Filmen skulle handla om att Wakanda får kontakt med en annan plats.
Mesoamerika hade jag tidigt i tankarna.
Under researchen stod det klart att folket på Yucatán var rätt väg att gå.
Vi såg bilder på hur de målade sig i blått-
-vilket var färgen som vi ville ta från serierna.
Så vi insåg till slut att det måste bli de.
Det är här vi skapar talokanilerna.
Gälarna är utformade i datorn.
De är ritade i datorn och sen har vi gjort formen.
Formen massproducerades så vi kunde göra många.
De ska vara i vatten och måste tåla en del.
Nu ska hela hans kropp bli målad i blått.
Sen gör jag den sista finputsningen. Sen ska han till hår- och kostymavdelningen.
Alla krigarna tar en fisk eller ett däggdjur-
-som de vill efterlikna till utseendet.
Attuma är en hammarhaj.
I andra krigares dräkter finns-
-sånt som ser ut som skal, stenar, valskinn och fiskfjäll.
De bär traditionella öronsmycken från mayariket.
Tittar vi på kostymen, känns det verkligen-
-som om den har utvecklats under lång tid.
Vi gjorde ettan-
-med lika mycket respekt för kulturerna vi lånade av som för publiken.
Vi ville göra likadant med kulturerna i tvåan.
Ettan gjorde stort intryck på oss. Alla kan känna igen sig i berättelsen.
Vi får utstå rasism och social utsatthet.
Med ettan insåg vi: "Det är inget fel på oss."
"Vi är inte trasiga."
Så det var viktigt, och nu är det vår tur.
Det finns mycket mystik kring mayacivilisationen.
Det finns mycket att utforska: deras konst och avancerade jordbruk.
Allt som de åstadkom var en perfekt palett för oss att djupdyka i.
Vi visste att vi ville få reda på hur Namor fick sitt namn.
I serierna var förklaringen till hans namn enkel.
Man vände på ordet "Roman". Men det skulle inte fungera i vår film.
Jag fick tanken att nån uttalar en spansk förbannelse, och så får han sitt namn.
Vems barn är det?
Börja om tre, två, ett.
En medarbetare kom på konceptet sin amor - utan kärlek.
Skjut!
Eld!
Hans fiender kallar honom det. Så tänkte vi.
Du är en demon. Ett barn utan kärlek.
"Barnet utan kärlek."
Namors kostymer speglar hans traditioner. Vi gjorde mycket research.
Axelprydnaden och huvudprydnaden som han bär på tronen-
-är hämtade från postyukatekmayakulturen.
Den är i form av en orm, och vi använde kelp och annat till huvudbonaden-
-och handvävde manteln.
Men han ser ändå ut som han gör i serierna.
Mask- och sminkdelarna som jag har hand om är öronen.
Jag gjorde några varianter av dem.
Sen har han en näspiercing. Kostym- avdelningen försåg oss med örhängena.
Att få fram hur skådespelaren skulle se ut var rätt enkelt.
Han förkroppsligar så mycket av hur jag föreställt mig Namor-
-att man inte vill ge honom lösögonbryn eller så.
Hans egna ögonbryn går att forma och arbeta med.
Hans öron är väl lämpade för att bära lösöron.
Det var bra och en bonus.
Fiskmannen.
Det härliga med Tenoch är att han, som alla bra skådespelare, gillar att leka.
Han kliver in med öppet sinnelag och är redo att leka och pröva saker.
Börja.
Både han och rollfiguren har pondus-
-men han är också mjuk och kan utstråla ömhet-
-vilket skapar bra dynamik.
Att jag får vara med i den här världen är en dröm som slår in.
Tack.
Jag trodde aldrig att jag skulle få spela honom.
Jag har bra folk omkring mig, däribland Mabel.
Jag fick lära mig mayaspråket-
-för Namora talar bara mayaspråket i filmen.
Det var en intressant och svår utmaning.
Det var svårt, men vi jobbade i flera månader med en lärare-
-för att få till uttalet och lära oss replikerna.
Det svåraste var att Ryan ibland behövde ändra replikerna under inspelningen.
Det var en utmaning, för då måste man lära sig en ny replik på en gång.
Det var en stor prestation av oss-
-att där och då lära oss ett nytt ord på mayaspråket.
Till vapen, Talokan!
Till Talokan lät vi oss inspireras av templen som ni ser.
En arkeolog som skrivit på mayaspråket hjälpte oss med-
-hur vi skulle skildra historien korrekt.
Man ska också komma ihåg: Namor levde aldrig under den tiden.
Han bodde aldrig i mayariket under glansdagarna.
Så allt där är baserat på minnen och därför är allt lite skevt-
-för han minns det han fick berättat för sig och det han såg innan allt förföll.
Det här finns under pyramiden: K'uk'ulkan.
-Stalaktiter kommer uppifrån, va? -Ja, och stalagmiter nedifrån.
Det finns över 700 på båda scenbyggena.
Var och en är handgjord och tog ungefär tre veckor att göra.
Det här är den andra cenoten i besöksdelen.
De är handgjorda.
Det tog sex veckor att göra stelarna för hand.
-Ansiktena är baserade på Tenochs ansikte. -Oj!
Och här... Allt kommer från Tulum.
Här har vi min favorit.
Det är min favorit: Pantern och Namor i Bonampak-stil.
Människorna är tydligt bruna, vilket är jättebra.
Fantastiskt! Vad många detaljer!
Hur planteras alltihop? Planteras det i riktig jord?
-Är det levande växter? -Ja. Hela lokalen är byggd på jord.
Vi täcker marken och tar in stenar.
Det är djupare än i nån av de andra bassängerna, så att man kan dyka ner.
Vi kör. Fem, fyra, tre, två, ett.
Skådespelarna under vatten.
Jag vill ta oss dit berättelsen vill ta oss.
Nån har sagt att vi vet så lite om havsdjupen.
Ju djupare man kommer, desto mer främmande blir det.
Så vi såg filmen som ett första möte med en främmande värld.
Vi såg Namor som en rymdfarare och havet som yttre rymden.
Tre, två, ett, börja.
Det innebar att filmen skulle komma att innehålla undervattensscener.
Tre, två, ett, vänd.
Vi behövde göra så mycket som möjligt på riktigt.
Hej.
Och upp till ytan.
Det blev viktigare när schemat ändrades.
Vi skulle inte hinna göra alla vattenscener digitalt-
-så vi behövde göra mycket på riktigt.
Jag vill göra allt jag kan praktiskt.
Allt handlar om ljussättningen.
Vi behövde tänka på en hel del-
-eftersom den här staden ligger så djupt att det borde vara helt mörkt där.
När vi ser undervattensvärldar och folk under vatten-
-kan det ibland finnas för mycket ljus.
Att det inte ser ut som om de är under vattnet.
Så i vår bassäng lät vi svagt ljus tränga igenom ovanifrån.
Så där. Pass på för tagning.
Det skänker trovärdighet under vatten.
Ett svagt ljus som känns äkta och inte så påträngande.
Börja.
Allt är emot en under vattnet. Säkerheten, tiden och kommunikationen.
Det är svårt att göra filmer på torra land.
När man tar sig under vattnet ökar svårighetsgraden hundra gånger om.
Jättebra.
Många i ensemblen gillade inte att simma.
-Fem sekunder, rulla. -Kameran rullar.
Det var svårt för mig. Ryan ringde och frågade: "Kan du simma?"
Jag sa:
"Jag står i labbet. Vad vill du att jag skapar åt dig i labbet?"
Så jag behövde lära mig simma fort. Alla fick lära sig simma.
Jag har simmat på ett mediokert sätt sen jag var liten.
Jag simmade som en hundvalp. Det är inget man vill filma.
Jag behövde bli vän med vattnet.
Man måste vara helt fokuserad när man jobbar i vatten.
-30 sekunder. -Fem andetag.
-Rampfeber får man inte ha. -Tre, två, ett.
Skådespelarna dyker.
Adrenalinet får inte pumpa.
Man får inte skynda sig. Man måste ta det lugnt och fokusera.
Det var en bra skådespelarläxa.
Blicken bakåt är toppen.
-Att de jagar... -Ja, precis.
I filmen förekommer nästan inga syrgastuber, utan främst fridykning.
Tenochs och Mabels rollfigurer ska röra sig hemtamt i vattnet.
Som om de är födda under vattnet.
Det ska kännas så naturligt för dem att hålla andan att de inte tänker på det-
-utan att de tänker på att skådespela.
Fridykning är fantastiskt och rofyllt.
Väl nere i bassängen är allt tyst. Det är som aktiv meditation.
Jag kan hålla andan i fem minuter. Det är mitt rekord.
6,5 minut.
Mabel är den bästa elev jag har haft, och jag har undervisat många.
Hon skulle kunna komma upp i tio minuter om vi fick en vecka till.
Namor och talokanilerna är supersoldater under vattnet.
Så de rör sig inte genom vattnet som människor gör.
Vi måste föra ihop scenerna som vi spelat in under vattnet på riktigt-
-och undervattensscenerna vi gör på land.
För de simmar bättre och snabbare än nån människa.
Så vi behövde lista ut-
-hur wakandierna rör sig i vatten till skillnad mot talokanilerna.
Vi räknar och testar hela tiden-
-så att de två folken rör sig på olika sätt-
-men att alla ändå rör sig logiskt.
I undervattensscenerna inspelade på land ville vi återskapa ljuset i bassängen.
Vi spelade in mycket i bassängen först. Det blev vår referens.
För att göra det mer verkligt måste vi se till-
-att återskapa ljussättningen i undervattensscenerna.
-Ska de här vara lite närmare? -Ja, det ska de vara.
Nåt av det svåraste i filmen var exodräkterna.
En ubåt som man bär, med armar och ben. De används för arbete under vattnet.
Varje dräkt kostar 1,5 miljon dollar.
Man inser nog inte att vi faktiskt var i vattnet med dräkterna.
Det var både lärorikt och utmanande att få använda exodräkterna i bassängen.
Kan vi försöka se förbi den genom vibraniumdetektorn?
Vi behövde bli experter på dem. Vi tänkte att det värsta vore om de gick sönder.
Men nej, det vore en brand i dräkten. Det är läskigt. Det ville vi inte vara med om.
Så vi behövde utarbeta säkerhetsrutiner för dräkterna.
Slutresultatet blev rätt grymt.
Praktiskt filmarbete när det är som bäst. Det är häftigt i vår digitala tidsålder.
Beredd, Alex? Då så, då kör vi.
Och börja.
Allt bra? Pass på.
Jag var ärligt talat skraj.
Jag har sett Danai på tv i flera år. Bland annat i The Walking Dead.
Så när jag träffade henne sa jag: "Allt bra med dig? Jag heter Alex."
Hon har varit toppen. Jag jobbade mest med henne.
Hon har varit helt fantastisk.
Det är första gången jag gör nåt så här stort, och striden på bron...
Man får gåshud.
När jag såg videon som stuntkillarna hade gjort till vår strid, blev jag skraj.
"Det ser så bra ut. Jag får inte sabba det."
Så jag fick träna mycket under många veckor.
I början hade jag två vänsterfötter och var osmidig.
Men med tiden fick jag till det.
Jag började dansa, som de kallar det.
En sak var viktig: Att visa vad Danai kan göra som Okoye.
För det är viktigt att ha henne i bild.
Vi kan ta in en stuntkvinna. Det är lätt.
Men Danai lade ner mycket jobb.
Skådespelare är inte som genomsnittliga stuntpersoner.
En stuntperson kommer att lägga in mer...
Inte alla, men de kommer att försöka göra allt med mer kraft.
Skådespelare tänker på känslan.
-Bryt. - Vi gör det en gång till. Ledsen. -Alla på plats.
Ska hon inte vara vid kameran så jag kan komma in fortare?
Det ger mer tyngd, så när man får det uppstår nåt särskilt.
Okoye anser att ingen kan vinna över henne i strid.
Oavsett hur stor nån är eller hur mycket muskler nån har.
"Jag är för bra för att bli slagen av er som nyss hoppade av späckhuggare."
"Gulligt, men nu ni!" Det är så hon tänker.
Ett steg till, och jag dödar er allihop!
Jag ville göra Attuma större än alla andra fysiskt-
-för att få till en skrämmande storlek.
Så det blev mycket träning och mycket mat. Jag åt typ var tionde sekund.
Jag åt 6 000 kalorier om dagen och gick upp nära 15 kilo.
Attuma är stor, skrämmande och snabb.
Danai är annorlunda.
Hon måste tänka ut sina anfall noga-
-för han är mycket stark. Så hon tänker efter.
Hon är sällan helt nere för räkning-
-men man får se lite sårbarhet. Hon har aldrig ställts inför nån som han.
Det jag drogs till med Okoye var-
-att Ryan från början visste hur hon skulle vara.
Sen så här.
Hela grejen att hon är general och dora milaje.
Att hon lever för traditionerna-
-hjälpte mig att ge henne en stadig grund.
Hon känner så oerhört starkt för sitt land.
Hon älskar sitt liv och att vara wakandier mer än nåt annat.
Men om man får höra att man inte får vara soldat längre och det är allt man varit-
-är det helt klart en jobbig och svår sak.
Men det är hennes resa.
Hon var övertygad om att hon skulle dö i uniform för Wakanda.
Men om det tas ifrån en, vem är man då?
Hon måste hitta nåt nytt. Det gör hon hos Midnight Angels.
Hyllningen till kulturerna i filmen är fin.
Och det är spännande med de nya rollfigurerna.
Framför allt att se Dominiques gestaltning av Riri.
Det är så fint, för Riri är i Afrika nu-
-och en spegling av T'Challas beslut.
Hon är ett resultat av T'Challas beslut att öppna gränserna och hjälpa till.
Vi måste hitta ett sätt att ta hand om varandra-
-som om vi vore en enda stam.
Nåt vi pratade om när vi gjorde ettan var-
-att Wakanda är väldigt afrikanskt.
Men eftersom de i sitt tankesätt är "högst upp"-
-tänker de bara på sig själva. Det är som USA.
Jag tror att jag talar för samtliga medlemsländer här...
...när jag uttrycker mitt djupa missnöje med Wakanda.
Så i vår berättelse är Wakanda det.
Så det Riri gör för oss är att hon öppnar Wakanda, så att vi ska bli inkännande-
-och så att andra ska kunna ta till sig andra synvinklar.
Jag gillar allt som Riri representerar och Dominique är imponerande.
Invandrartjej och först i sin familj att gå på college.
Hon tog precis examen vid Cornell och spelar den här rollen.
Det är så häftigt. Jag blir berörd av det. Det är så fint att hon spelar rollen.
-Du har glömt att betala. -Jag har glömt. Var det åtta hundra?
Det var i går. I dag är det tusen.
Dominique Thorne.
Dominique provfilmade för Shuri i ettan.
Partiklarna absorberar och håller kvar energin.
Vi gillade henne. Hon är skärpt-
-har bra närvaro, är rolig och kaxig. Så vi kom ihåg hennes provfilmning.
Gammalmodig. Funktionell, men gammal.
"Skottlossning! Jag ska bara ta på hjälmen!"
När vi ville ha med Riri Williams i tvåan, var hon den enda vi ville ha i rollen.
Hon kommer in i nånting som redan har rullat ett tag.
Vi hade inarbetade relationer.
Hon klev in och tog för sig och var förberedd.
Och hon var villig att ta sig an alla. Sån är hon.
Nu så!
Det kändes som att kliva in i nåns bostad.
-Visa miss Williams var hon ska arbeta. -Den här vägen.
Jag ville kliva in med största respekt-
-och vördnad för projektet och det de har gjort.
Det var också spännande, för när Riri och de andra nya rollfigurerna tillkom-
-fanns det mer att utforska.
Det var jätteroligt och jättefint-
-att få följa med på den resan med dem som kan den världen bäst.
I filmen får vi se-
-att Riri tillverkar en maskin som Shuri blir imponerad över.
Den flyger, skjuter och gör allt möjligt annat.
Tre, två, ett, skjut.
Syrenivå: 0 %.
Det är en svår kostym att skapa.
Den är sammansatt av formgjutna delar-
-men den består också av metalldelar.
Det är också en dräkt med alla möjliga mekaniska delar.
Det är enormt många delar i den dräkten.
Vi hade flera möten om delarna.
Vad kanonerna och armarna gör och hur hon rör sig.
Vi behövde lista ut jättemånga grejer med dräkten.
Den är sinnrikt gjord, för trots att den är tung och otymplig är lederna rörliga.
Så jag kunde kliva, gå, vinka och huka mig.
Jag kunde göra allt, men med extra tyngd.
Jag och många andra jämförde det med utrustningen i amerikansk fotboll.
Jag kände mig redo att ta mig an vad som helst, och det är en skön känsla.
Börja när jag säger till. Tre, två, ett, börja!
Tack. - Gick det bra?
Det är med version 2 vi får se-
-att Wakandas stil börjar smitta av sig på Riri.
Den är mycket elegantare.
Vi hade många diskussioner om hur den skulle förhålla sig till Iron Mans dräkt.
Ryan ville ha den röd i Chicago Bulls nyans.
Vi flyttade hjärtat åt sidan.
Men bara halva dräkten tillverkades faktiskt.
Vi lät tillverka en docka av hela dräkten-
-som gick att använda digitalt.
Det var filmmagi med den dräkten-
-för den behövde utföra fantastiska saker i luften.
Snurra, dyka och allt möjligt som inte skulle ha gått i en hel dräkt.
Funktionell, men gammalmodig.
"Skottlossning! Jag tar på mig hjälmen."
Säg åt den att aktiveras.
När vi förstod vad det här skulle bli för film-
-insåg jag att jag hade en fin möjlighet-
-att låta en protagonist genomgå en förvandling.
Jag är inte min bror.
Namor ska be mig om nåd när jag står och ser på när han dör.
Det är skönt att Letitia är så bra, för hon provfilmade inte för den rollen.
Vi hade tur att hon är så begåvad att hon är trovärdig som lillasyster-
-och kan vara rolig, pika T'Challa och kännas ungdomlig och full av liv-
-och sen bli en helt annan rollfigur.
-Är örten inte förstörd? -Jag återskapade den.
-Med vetenskapens hjälp? -Ja.
Det var viktigt att Ramonda skulle dö för att sänka Shuri till botten-
-och verkligen knäcka den här tjejen som har känts så stark-
-för att se hur mycket hon orkar med.
Jag har nyss begravt den sista som verkligen kände mig.
Mitt hjärta begravdes med henne.
Det var ett svårt beslut-
-för Ramonda är en fantastisk rollfigur och Angela en fantastisk skådespelare.
Shuri.
Visa honom vem du är.
Tack.
Så här är det:
När jag läste att Ramonda skulle dö för Namors hand-
-blev jag ledsen. Jag grät nästan i telefon med Ryan.
Jag sa: "Vad håller ni på med?"
Jag beklagar.
Det är väl...
När man vill ta publiken på en resa måste man ta tag i hjärtat på dem-
-och slita ut det ur kroppen på dem.
Jag behövde bearbeta det och komma över det.
Ramonda har drabbats av sorg-
-och blivit en bra drottning av Wakanda-
-och försvarat sin nation på ett bra sätt.
Men hennes dotter är deprimerad över sin brors död-
-och Ramonda måste få Shuri att inse att sorg kan skapa framåtrörelse i livet.
När sjukdomen tog din bror från oss-
-behövde jag leda en sårad nation och en trasig värld.
Men jag tog mig ändå tid att gå ut i naturen.
Min värdefullaste resurs just då är min dotter.
Eftersom hennes make och son är döda-
-håller hon ett hårdare tag om Shuri.
Fysiskt, känslomässigt och andligt.
En mor offrar sig för sina barn.
Jag vet det själv som mamma: Vi gör allt för dem.
Under inspelningen insåg jag att det blev drivkraften till Shuris båge.
Det blev drivkraften till hämndbegäret-
-som man får se när Shuri blir Black Panther.
Ryan berättade tidigt vad han tyckte och han frågade vad jag tyckte.
Han kände starkt att Chadwick skulle vilja att vi fortsatte.
Han förklarade långsamt för mig hur vi skulle kunna hedra Chad i tvåan-
-och hedra det som vi har skapat tillsammans.
Jag började förstå vad han menade.
För mig var det bitterljuvt, för Shuri blir Black Panther i serierna.
Men Chad var inte med för att kunna lämna över stafettpinnen till mig.
Så...
...jag behövde bearbeta det.
När jag hade förlikat mig med att det kändes som rätt beslut-
-sa jag till Ryan: "Jag gör mitt bästa."
Jag lovade att hedra Gud och Chad.
När jag tog på mig Panther-dräkten kändes det surrealistiskt och häftigt.
De hade lagt till några Shuri-delar från den första filmen.
Shuris handskar blev en del av dräkten.
Den visuella tanken var att silver representerar T'Challa-
-och guld representerar T'Chaka och till viss del Killmonger.
Till Shuris dräkt kombinerar vi de beståndsdelarna.
Hon tar det som fungerar med respektive dräkt-
-och gifter ihop det i sin dräkt.
Hon hittar sitt uttryck genom föregångarna.
Första dagen i dräkten var jag nervös.
"Ska jag gå och prata så här?"
Men jag hörde Chad säga: "Ingen fara, det är lugnt."
"Fortsätt bara gå med pondus. Utstråla pondus."
Nu kommer den mot er och...ducka!
Ducka.
Snyggt! Det var bättre.
När man koreograferar en scen som slutstriden-
-läser man manuset och blir mållös.
"Hur ska vi få till det?" Sen går man igenom allt och hittar huvuddelarna.
De kommer upp ur vattnet.
De klättrar uppför fartygssidan.
Dora hoppar och sen får man finjustera allt eftersom.
Så det var enorma dagar med fler än 50 personer framför kameran.
Vi har en kran, krigare tar sig upp och faller, och vi har linor. Det blir svårt.
Kör.
De måste fullfölja allt.
När de väl bestämt sig finns det ingen återvändo.
Under fallet kan vi låta dem falla i den fart vi vill.
Vi måste också ta hänsyn till i koreografin-
-att de som klättrar upp inte är i vägen för dem som springer ner.
Alla måste ha koll på var de är. Det är som en dans - alla måste kunna stegen.
Är du redo att bada i Wakandas fienders blod?
Vi fick fantastisk träning. Jabarierna är oerhört starka.
Vi får utforska det lite mer.
Ingen klättrar här!
Stridsträningen var fantastisk.
Jag försöker få M'Baku att kännas som en stark man-
-och inte en kroppsbyggare som ska se bra ut.
Han bär en stor kulturell tyngd på sina axlar och bär den med stolthet.
Det är en stor del av vad den rollfiguren är.
Var med.
Shuri mot Namor. Den striden är mäktig.
Striden är full av känslor och allvarstyngd-
-för vi ser inte så mycket av Shuri i strid.
Så när vi får se det måste det kännas.
Kör!
Det är en bra avslutning. Både Shuri och Namor är grymma.
Nåt som vi behövde ta hänsyn till var att Shuri är smart.
Hon tänker innan hon gör nåt.
Det är inte flashigt utan snarare beräknande.
Namors stridsteknik-
-utvecklade jag inte bara ur sånt som lucha libre-
-och bollsporten som de spelar med kropparna-
-utan även ur asiatisk kampsport.
Jag använde baji-
-som är en stil där man har låg tyngdpunkt-
-och delar ut axelslag och armbågsslag.
Så vi får se Namor göra oortodoxa men effektiva saker för att han är den han är.
Namors stridsteknik är inte så explosiv-
-utan utnötande och kontrollerad.
Det var kul att få leka med vingarna.
Plötsliga, snabba anfall och tjurrusningar.
De frågade också: "Får vi slita av vingarna?"
De växer ut igen, så det är en möjlighet att förmänskliga den gudalika rollfiguren-
-och få honom att komma till henne. Det visar att Shuri är smart.
Se på mig.
Se din mor. Kalla på henne.
-Mor. -Det är dags att visa honom.
Visa honom vilka vi är. Strid mot honom.
Strid mot honom. Han ska få sona för allt.
Shuri växer i det ögonblicket.
Hon bearbetar det som hänt genom att ta till våld.
Wakanda för evigt!
Det är hennes sätt att bearbeta ilskan och vreden mot Namor.
Hon tror att det känns bättre då, men det gör det inte.
Det är ett fint sätt att fullborda bågen.
Hon inser: "Min bror skulle inte göra så. Min mamma vill inte att jag gör det."
Hon lär sig av det och blir en kvinna.
Shuri blir sin egen kvinna.
Ibland imiterar verkligheten konsten och tvärtom.
I den här filmen tycker jag att konsten imiterar verkligheten.
Filmen handlar om att mista nån.
Den handlar om att växa och om smärta och förvandlingen som kommer ur det.
Jag tror att folk kommer att få ut olika saker av den.
Förhoppningsvis finns det nåt i den där man kan känna igen sig i saker-
-som man brottats med medvetet eller undermedvetet.
Då är scenerna med Angela Bassett klara!
Ryan är en fin person och bra historieberättare.
Det Ryan har gjort i historien skänker strimmor av glädje i sorgen.
Scenerna med Winston Duke är klara.
-Det är slut nu. -Likaså scenerna med Lupita Nyong'o!
Efter ettan såg jag mest fram emot att träffa alla som jobbat med ettan igen-
-för vi hade blivit som en familj. Sen gick Chad bort.
Det förändrade allt till tvåan.
Det blev större på ett oväntat sätt för oss alla.
Ryan var ett enormt stöd.
Han sa alltid med övertygelse: "Du kan göra så här, Tish."
Han hjälpte mig framåt varje dag.
Man måste alltid inspirera folk. Jag hoppas att det blir så med Shuri.
Att hon ska växa och utvecklas så att vi kan säga senare:
"Vilken bra kvinna och fin förebild för så många här i världen."
Vi vill säga tack.
Tack så mycket för att ni har gjort allt det här-
-och tagit hand om mig och oss.
Jag har kunnat läka efter nåt som varit...
Efter nåt som varit jobbigt. Tack så mycket.
Wakanda för evigt. Líik'ik Talokan. Tack så mycket.
Ett av skälen till att göra filmen är att få till ett perspektivskifte.
Folk får se en superhjälte i ett annat ljus. Att få vara en del av det är fint.
Översättning: Jussi Walles Svensk Medietext