Missä me ollaan?
Scott Langin kanssa voi aina odottaa odottamatonta.
TUOTTAJA
Hän on luultavasti hahmoista aliarvostetuin.
Kun muistelen ekan Ant-Man-elokuvan tekoa,
joka oli alkupään julkaisuja,
meitä katsottiin ihmetellen: "Todellako, Ant-Man?"
"Tuleeko siitä leffa?"
TUOTTAJA
Emme tienneet.
Toimiiko Ant-Man? Tullaanko sitä katsomaan?
OHJAAJA
Onneksemme yleisö otti Scott Langin omakseen,
pitkältikin samoista syistä kuin minäkin.
Isä!
Et voi tulla tänne noin vain.
Haluan hänen elämäänsä.
Ei supertiedemies tai miljardööri.
Vaan tavallinen heppu, jonka sattuma heittää tämän puvun -
ja tekniikan pariin, ja niin hän tempautuu huikeaan Marvel-universumiin.
Kun aloitimme Ant-Manin, pyyhimme pöydän puhtaaksi.
Meidän vuoromme oli heti ison, huipentavan -
ja raastavan Marvel-tarinan eli Avengersin jälkeen.
Meidän oli kevyt ja hauska ja herttainen.
Mutta lopulta Ant-Manista tuli universumin pelastaja...
Mitä jos pääsisimme kvanttimaailmaan?
...Endgamessa.
Sitä ei olisi kukaan osannut ennustaa -
ensiesiintymisen jälkeen.
Joten sen pohjalta mietimme:
"Entäs seuraava Ant-Man-leffa?"
Silloin tajusimme: "Käytetään tätä -
käynnistämään vaihe 5."
Vaiheen 5 aloittava elokuva on Ant-Man ja The Wasp: Quantumania.
Oli jännää tiedostaa, että -
se, mitä teimme,
tulisi yllättämään monet.
"Onko tämä todella Ant-Man-leffa?"
Poikki!
Isä!
"Pienoinen neuvo.
Pitäkää huolta pienimmistä."
Valmiina? Kang astuu sisään.
Valmis.
Sinä näet hänet.
Ja sitten teen näin.
Kamera ei näe Kangia. Näemme Paulin.
Scottin ilme kertoo kaiken.
Hän työntää sinut.
Ja sinkoutuu pois.
Sitten näytämme Kangin.
Tiesin aina, että olisi hienoa tehdä tällainen elokuva.
Olin lapsena Fantastic Four -fani ja Avengers-fani.
Muistan tarinat,
joissa Doctor Doom kutistui ja oli selvää,
että on olemassa oikea minisivilisaatio.
Maailmoja maailmoissa. Ja ne ovat asuttuja.
Eikö olisi hienoa päästä sinne joskus?
Ne olivat lähtökohtia sille, mitä Quantumania voisi olla.
Käsite esiteltiin toisessa elokuvassa...
Äiti?
...jossa Janet pelastetaan kvanttimaailmasta.
Vihjaamme, mitä kvanttimaailma on.
Että on ehkä enemmän kuin eloton tyhjiö.
Löytyy jopa piiloviitteitä, jos katsoo tarkasti.
Kakkosleffassa voi nähdä subatomisia kaupunkeja.
Minä tässä.
Mistä hänen yllään olevat vaatteet tulivat?
Takaraivossa tiesimme,
että jos kolmososa tulee,
idean siemenet -
kasvavat pienistä San Franciscon rikoselokuvista -
scifi-eepokseen, joka on kuin Taru sormusten herrasta tai Star Wars.
Se oli lähtökohta Quantumanialle.
Halusimme kuitenkin tehdä hyvin omanlaisensa elokuvan.
Käytimme vuoden elokuvan kehittelyyn.
Se on pisin konseptointiaika, joka minulla on ollut Marvel-elokuvassa.
Huppu roikkuu aika siististi.
Silmät tuskin näkyvät. Sitten kun ne paljastuvat...
Eli ennen sitä...
Hain paljon vaikutteita -
60-, 70- ja 80-luvun tieteispokkareista.
Katselin niiden kansia.
Niissä pyrittiin luomaan kummallisia maailmoja.
Pakko on huomioida myös Moebiuksen taide.
Tai Flash Gordon.
Pöydällä oli siis kaikki ainekset.
Parasta -
jatko-osissa on -
mahdollisuus työskennellä tuttujen ihmisten kanssa.
Kaikki on tuttua.
Ei tarvitse olla tuntosarvet pystyssä.
Kun on niin onnekas, että saa tehdä kolmannen osan,
silloin on työskennellyt näyttelijöiden kanssa vuosia.
Se antaa luottamusta tarinaan, jota ollaan kertomassa.
Huikeat näyttelijät ankkuroivat sen.
Kaikki palaa ekassa elokuvassa tehtyihin valintoihin.
Kun on sellaisia tekijöitä kuin Evangeline Lilly, Paul Rudd,
Michael Douglas ja Michelle Pfeiffer, joka tuli toiseen elokuvaan.
He ovat raskaansarjan nimiä.
Maailmanluokan näyttelijöitä,
mikä auttaa tällaisen hullun maailman uskottavuutta.
-Näytä meille! -Näytä meille!
Rakastat sitä. Rakastat sitä.
Sehän nähdään.
Scott Langilla on ollut paljon sulateltavaa.
Elokuva tapahtuu Endgamen jälkeen.
Ensimmäistä kertaa moneen vuoteen -
Scott voi hengähtää vähän -
ja viettää aikaa tyttärensä kanssa.
Nauttia läsnäolosta omassa elämässään.
Mutta rauha ei kestä kauan.
Isä!
Scott on isä, joka tajuaa, että on vahingossa tuonut tyttärensä -
tähän maailmaan mukanaan.
Nyt hän tajuaa, että ei voikaan toimia -
niin rennosti kuin yleensä.
"On pidettävä tyttäreni turvassa."
Rakensin hyvin paljon Paul Ruddin -
tavismaisen sympaattisuuden varaan.
Lisäksi hän tekee joka vitsistä kymmenen kertaa paremman -
lausumalla sen.
Kuin retkeilemässä. Me tykätään siitä.
Me ei olla retkeilty.
Mutta on aina puhuttu siitä.
Hän kehittelee loputtomasti erilaisia tapoja lähestyä kohtausta.
Hiomme käsikirjoitusta kovasti -
ja kuvaamme sitten, kuten haluamme.
Mutta aina tulee muutoksia, ja lähes aina -
Paul keksii hauskemman tavan kertoa sama tarina.
Nobelin palkintosi on postissa.
Paras olla. Säästin kahdeksan taalaa.
Ihailen sinua.
Kiitos.
PYMVANDYNEN SÄÄTIÖ
Oli hauskaa tehdä Evangeline Lillysta kulmikas ja asemastaan tietoinen,
kyvykäs ja tehokas hahmo.
Hän yllätti minut pommintarkoilla repliikeillään.
Hän on ollut loistava tässä elokuvassa.
Ei pizzaa kvanttimaailmassa?
Ei. Ei mitään.
Äiti, voit puhua siitä. Jos haluat.
Totta puhuen se on ollut hyvin vaikeaa.
Koska minä...
Aina kun astun Hopen rooliin uudessa elokuvassa,
minun on rakennettava hänet uudelleen.
Mietittävä, kuka hän on nyt.
Miltä se näyttää ja miten varmistaa,
ettei hän näytä täysin eri ihmiseltä.
Että on punainen lanka, joka näkyy -
ja tuntuu.
Voisi tulla vähän lähemmäs.
-Näen tämän kaiken. -Siinä on voimakenttä.
Se on kaiken tämän ympärillä.
-Selvä. -Joten siis -
ota ihan vähän sisään,
ja sitten annan sinulle merkin.
Sitten kaivat sen taskustasi.
Vitsailin ensimmäisestä elokuvasta,
että Hope oli aina pahalla päällä ja tylyllä asenteella.
Yritetään sitten. Kun hän epäonnistuu, teen sen itse.
Toisessa elokuvassa piti karistaa se,
koska hänellä oli jo paljon helpompaa.
Mietin siis aina, kuka hän on ja miten tuon sen esiin.
Miten takaan hahmon jatkuvuuden?
Se on ollut erittäin tervetullut haaste.
Mahtavaa.
Jos Kapu näkisi sinut nyt.
Ant-Man and the Waspissa -
Hope haki äitinsä kvanttimaailmasta.
Hän oli hyvin innoissaan.
Hänellä oli pikkutytön unelmia -
heidän jälleennäkemisestään.
Äiti ja minä kerromme toisillemme kaiken.
Meistä tulee bestiksiä.
Kaipasin sinua todella paljon.
Niin minäkin sinua, kullannuppu.
Mistään ei kuitenkaan käy vielä tässä kohtaa ilmi,
että äiti ei olekaan niin avoin.
Ei niin läheinen. Ei niin haavoittuvainen.
Pysykää paikoillanne.
Hänessä on suljettu puoli, jota Hope ei tavoita,
ja se sattuu.
Hope ja Janet parsivat suhteensa aukkoja.
Olet siis opiskellut kvanttimaailmaa.
Mikset kysynyt minulta?
Minä yritin, äiti.
Monta kertaa.
Et halunnut puhua siitä.
Michelle ja minä pidimme tarinan tuota puolta tärkeänä.
Käytimme paljon aikaa sen hiomiseen rehelliseksi.
Emme halunneet kiillottaa sitä.
Emme halunneet mitään söpöä jännitettä.
Sanoit, ettei täällä ole mitään.
Mikset kertonut tästä?
Selitän kaiken, mutta nyt -
-pitää luottaa minuun. -Anna sille katetta.
Aloin innostua elokuvasta todella,
kun aloimme puhua Janetista.
Janet, mistä hän puhuu?
Janetin väkivaltainen menneisyys kostautuu.
Tämä on Michelle Pfeifferin Armoton.
Montako maailmaa kuolee,
jos pääset pois?
Ei sinun.
Tässä on legendaarinen elokuvatähti,
jonka menneisyys palaa uhkaamaan hänen perhettään.
Michelle toi paljon paatosta ja syyllisyyttä tähän hahmoon.
Hän oli liian voimakas voitettavaksi.
Mitä sinä teit?
Tämä on ensimmäinen elokuva, jossa todella tutustumme Janetiin.
Hän kärsii ulkopuolisuuden tunteesta.
Edellisessä elokuvassa osuuteni ei ollut erityisen iso.
Ja kiitos! Hienoa.
Jäin toisen elokuvan jälkeen edelleen hieman ulkopuoliseksi,
koska osuuteni oli niin lyhyt.
Mennään kotiin.
Mutta nyt taistelimme yhdessä -
hyvin pitkään.
Sanoin jopa Michaelille yhdessä kohtaa:
"Mahtavaa, että sain tutustua sinuun juuri tässä elokuvassa."
Kyse on tarkkailusta ja toiselta oppimisesta.
Michael on hysteerisen hauska,
oli vuorosana mikä vain.
Rakastan muurahaisia.
Rakastan ***** muurahaisia.
On sinänsä hauskaa -
päästä ihan toiseen maailmaan, kvanttimaailmaan.
Ja siellä voi tapahtua mitä vain.
Minulle selvisi Michaelista näissä elokuvissa,
miten hauska hän on.
Oletko lukenut kirjani?
Joka hemmetin sana.
Yleisö muistaa Michaelin -
seksikkäistä trillereistä.
Vakuuttavasta äänestä. Hän on mahtava laatunäyttelijä.
Mutta hänellä on loistavat koomikon kyvyt.
Hänellä oli kysymyksiä.
Saavat kai ihmiset inspiroitua minusta?
Hän on todella Hollywoodin kuninkaallinen.
Oli mahtavaa saada hänet Hank Pymin rooliin ensimmäiseen elokuvaan.
40 vuotta sitten kehittämäni kaava muutti atomien suhteellista etäisyyttä.
Mitä se tarkoittaa?
Opin, miten atomien etäisyyttä muutetaan.
Hänen hahmonsa on Scottin oppi-isä.
Mutta hieman mutkikas mentori.
Olen varas. Hyvä varas, mutta tämä on hulluutta.
Hankissa on moraalisesti harmaita alueita.
Hän voi olla vähän äkäpussi.
Mutta rakastan Michaelin energiaa tässä elokuvassa.
Muurahaiseni olisivat vapauttaneet sinut.
Perhepalaveri.
Voidaanko jutella?
Eikö me juuri jutella?
Tästä asiasta.
Siitä, miten kevyesti suhtaudutte.
Aloitetaan.
Keskustelimme varhain siitä, kuka elokuvan pahis olisi.
Halusimme heittää Ant-Manin isoa Marvel-konnaa vastaan.
Olet mielenkiintoinen mies.
Scott Lang.
Kang Valloittaja tuli mieleen,
koska pidin Kangista jo lapsena sarjakuvissa.
Kiinnosti asettaa Kostaja,
jota pidettiin pienimpänä kaikista, -
tätä mahtavaa, multiversaalista pahista vastaan.
Oletko Avenger?
Olenko jo tappanut sinut?
Mitä?
Ei niitä meinaa erottaa toisistaan.
Yleisö on nähnyt version tästä hahmosta Loki-sarjassa.
Onpa jännittävää.
Jäljellä oleva.
Se on hyvin eri hahmo. Yksi variaatio monista.
Jäljellä oleva on omituinen heppu, joka piilottelee jossain ajan lopussa.
Ja tätä kaveria hän pelkää.
Tämä on Kang Valloittaja.
Tämä on se versio, jota kaikki muut versiot hänestä pelkäävät.
Jopa niin, että hänet piti karkottaa kvanttimaailmaan.
Mikä paikka tämä on?
Kun pääsen pois täältä,
voin valloittaa minkä tahansa universumin, jonka haluan.
Ant-Man-elokuvasarjassa on erittäin selkeä eetos MCU:n sisällä...
KANG VALLOITTAJA
...hyvin selkeä oma rytmi.
Sain astua lauluun, joka soi jo.
Tänään me valloitamme ikuisuuden.
Marvel-elokuvat ovat parhaimmillaan, kun niissä on pahis,
joka on vakuuttava hahmo.
Pahis, jolla on hyvin selkeä agenda...
Ole iloinen, että tarvitsen sinua.
Ja jolla on myös se puoli,
että kaikesta huolimatta katsoja tavallaan ymmärtää myös hänen näkökulmansa.
Halusimme Kangin ilmentävän juuri sitä.
Pääsemme kyllä pois täältä.
Hän avaa oven,
ja sinä olet vastassa.
Puvustuksen puolesta -
Kang on hyvin futuristinen hahmo.
Vieras meille ja kulttuurillemme.
Hänessä on hyvin erilaista, tyylikästä, futuristista vetovoimaa.
Niin valloittajat tekevät.
He tuhoavat rikkinäisen maailman.
Ja tekevät uuden.
Se on aina haaste, kun tuo -
Marvel-sarjakuvien hahmon kaksiulotteiselta sivulta -
eläväksi, hengittäväksi henkilöksi elokuvassa.
Lähes kaikki kuvamateriaali on -
peräisin 60-luvulla.
Mutta opiskelimme yksityiskohtia ja kunnioitimme niitä -
luomalla 2000-luvun version siitä samasta tyylistä.
Otimme visuaalisia viitteitä sarjakuvista ja toimme ne todellisuuteen.
Tämä oli luultavasti koko elokuvan vaikein puku tehdä.
Luonnospiirroksesta ei voinut päätellä, mitä materiaali oli.
Onko se kovaa vai pehmeää, joten meidän piti kokeilla.
PUKUSUUNNITTELIJA
Tämä on kolmas versio siitä, miten ratkaisimme ongelman.
Peyton halusi erityisesti samat linjat...
Tämän linjan.
...kuin sarjakuvassa.
Hän halusi ison kauluksen. Hän halusi linjat alas.
PUVUSTUSPÄÄLLIKKÖ
Rakenne piti tehdä niin, että se salli liikkumisen.
He toivat puvun pukeutumisvaunuuni.
Epäröin hieman.
Mutta kun puin sen päälleni, totesin: "Se on siinä."
Elämässä tulee harvoin Se on siinä -hetkiä.
Puvussa on tietty energia.
Se pakottaa seisomaan suorassa.
Se on tehty niin.
Siinä on mystiikkaa. Se on ikoninen.
TUOTANTOSUUNNITTELIJA
Vaikeinta elokuvassa -
suunnittelun suhteen oli löytää tasapaino -
riittävän tuttuuden tunteen -
mutta samalla jonkinlaisen yllättävyyden välillä.
Yksi lähtökohtiani oli tutkia -
luontokuvia ja elektronimikroskopiaa.
Löytää värejä ja tekstuureja,
joilla se tuotaisiin pelkästä -
kovien pintojen teknomaailmasta -
olemukseltaan orgaanisemmaksi.
Sen tasapainon löytäminen oli melko hankalaa.
Tein ensin alustavia luonnoksia -
ja kokosin fiiliskollaaseja ja materiaalikarttoja Peytonille.
Ihan luodakseni yleistunnelman.
Katso ylös. Pyöri.
Lähestyy, lähestyy.
Ja pam!
Katso häntä. Sysää pois.
He ovat luoneet melko näyttävän maailman.
Käytimme uudehkoa teknologiaa.
Volume-tekniikka itse asiassa projisoi -
kolmiulotteisen maailman ympärillemme studioon.
Niin kokee olevansa paikalla, eikä tarvitse vain kuvitella.
Tämä muuttaa kaiken, mitä tiedämme elämästä,
evoluutiosta, paikastamme galaksissa...
Jumankekka!
Kaveri näyttää parsakaalilta.
Volumea käytettäessä -
suunnittelutyö täytyy aloittaa varhaisessa vaiheessa.
No niin. Aloitamme nyt.
Olla aktiivinen. Kuin jälkituotantoa olisi tuotu aiempiin vaiheisiin.
Kuin olisi yhdistetty esituotanto, tuotanto ja jälkituotanto.
Eli kaikki kuvataan kerralla.
Kuva on heti mahdollisimman rikas, ja maailma tuntuu todelliselta.
Lisäksi oli uskomattoman kekseliäitä -
muista maailmoista olevia hahmoja.
Pukuja ja maskeja.
Tunsi tosiaan astuvansa -
outoon, pelottavaan ja maagiseen maailmaan.
Kun päästään...
Michael ja Evangeline ovat tässä.
Kivimies taustalla.
Minusta hän voisi olla tässä.
Silloin saat hänet etualalle,
ja ikään kuin leijuvia kivenmurikoita taustalle.
Siitä tulisi hyvä.
Elokuvan suurin haaste on jokaisen tyylin keksiminen -
ja ideointi alkutekijöistä.
Kysyimme joka välissä itseltämme:
"Mikä on kvanttimaailman versio?"
"Millainen on kvanttimaailman alien?
Puhumme alieneista, koska olemme tottuneet -
käyttämään sitä termiä.
Ei ole kyse siitä.
Kyse on ihan omasta maailmastaan ja tavasta -
katsoa lajeja ja elämänmuotoja.
Piti mennä äärimmäisyyksiin.
Jotain ihan muuta kuin meidän maailmassamme.
Omanlaisensa universumi.
OLIOSUUNNITTELIJA
Päädyimme hyvin epätavallisiin malleihin.
Tämä kaveri on Pikselimies, kaikkien suosikki.
Idea oli, että hän -
näyttää avaruudessa leijuvalta pikseliryppäältä,
joka tiivistyy sitten ihmiskehoksi.
MASKEERAAJA
Oli ihana tyyppi nimeltä Kintsugimies.
Tämä herrasmies oli yksi stuntmiehistämme.
Tiesimme hänen joutuvan tekemään temppuja.
Joten halusin melko tanakan maskin.
Ei mitään hienovaraista, kuten tässä.
Peitimme hänet kokonaan. Hänellä oli proteeseja.
Kaikki nämä on tehty -
antamaan hänelle hieman rikkinäinen ilme.
Meillä oli myös Nauhamies,
jonka kasvoista halusin ikään kuin purkautuvat.
Hänen kasvonsa koostuivat ikään kuin siteistä.
Sieltä rönsyili nauhoja,
mutta nauhan sisäpuoli oli tummansininen,
mikä takaraivoa katsottaessa -
näytti kuin hänen päänsä sisuksilta.
Joitain piirteitä oli mahdotonta tehdä fyysisesti.
Niiden luominen käsityönä olisi ollut hyvin vaikeaa.
Hyödynsini rutkasti 3D-printtausta.
Tein ensi kertaa 3D-tulostetuilla muoteilla esineitä,
jotka sulautuvat ihoon.
Joskus käsikirjoitusta lukiessa tuumii:
"En ymmärrä, miten tuon voisi tuoda maailmaan."
Sitten kun siihen syventyy, alkaa pallotella ideoita.
Hahmotella luonnoksia.
Siitä ne sitten alkavat elää omaa elämäänsä.
Hyvä esimerkki voisi olla Krylarin aluksen ohjaimet.
Missä ohjaimet ovat?
Ne ovat ohjaimet.
Mitä helvettiä?
Alun perin kyse oli eristegeelistä,
jonka avulla vesieristetään sähkökomponentteja.
Se on tahmeaa, limaista hyytelöä.
Ei sinänsä käyttökelpoista meille.
Kokeilin sekoittaa sitä toiseen materiaaliin.
Sain siitä kovempaa ja muutin sitä niin,
että voimme käyttää sitä proteesin lailla.
Sitten aloitetaan!
Joskus pitää vain kokeilla riskillä.
Lopputulos oli fyysisesti mainio.
Pakko sanoa, että Michael Douglas hoiti sen ammattitaidolla.
Hei.
Moi. Moi.
Joitko töhnän?
Miksi ymmärrän sinua?
Johtuu töhnästä.
Hei kaikki, se toimi!
Veb on möykky, jolla on karmivat kädet.
Hei. Olen Veb. Sinä joit minua.
Mitä?
Se on aivan kaistapäistä.
Jonkun piti esittää hahmoa ja herättää se eloon,
vaikka se on täysin CG-hahmo.
Sillä piti olla persoona ja tapa toimia.
Minulla on reikiä.
Saimme jo varhain ajatukseen kutsua David Dastmalchian -
takaisin Ant-Man-maailmaan -
esittämään täysin erilaista hahmoa kuin hän oli esittänyt -
kahdessa ekassa elokuvassa.
Hän on Kurt. Folsomissa viisi vuotta.
Velho läppärillä.
-Hauska tavata. -Samoin.
En ollut koskaan esittänyt mitään vastaavaa.
Miltä se näyttäisi? Miten toimisin?
Tarvitaanko minut vain ääninäyttelemään?
Se, mitä todella halusin,
oli saada olla oikeasti mukana kuvauspaikalla.
Iso reikä.
Montako reikää sinulla on?
Oliko liian henkilökohtaista?
Minulla ei ole reikiä.
Kun astuin ensimmäistä kertaa -
kvanttimaailman lavasteisiin,
kaikki lapsuuden unelmani elokuvien tekemisestä heräsivät eloon.
Lavasteita rakennettiin ahkerasti kaikkialla,
ja sitten oli kaikki upea mielikuvitus.
Ikään kuin loimme Marvelin Ihmemaa Ozin...
KÄSIKIRJOITTAJA
...mitä pidin mielettömänä tilaisuutena.
Osaat lukea ajatuksia?
Osaan. Toivon todella, etten osaisi.
Kaikki ovat ällöttäviä.
-Voisitko lakata ajattelemasta tuota? -Anteeksi.
Oli hauskaa, että sain kirjoittaa Marvel-universumiin nurkan,
joka tuntui ihan uudelta alueelta.
Riisutte huppunne ja päästätte irti hänestä.
Riisutte hupun ja paljastatte, että olette sumeita,
sopöjä pöllöolentoja.
Sinne piti sijoittaa valtavan paljon olioita,
joille tarvittiin alakulttuureja ja kieliä.
Aivan uskomatonta.
Jokaisen kuvatun sekunnin takana oli valtavasti ajatustyötä.
Tässä voi kevyesti todeta, että siellä on -
parsakaalikaveri humalassa.
Puhuu parsakaalikieltä.
Mikä sinun tarinasi on?
Häivy.
Nyt on aika. Seuratkaa minua.
Yritimme tehdä siitä niin vakuuttavan -
ja värikkään ja eläväisen kuin mahdollista.
Vaikka ei ollut sääntöjä, piti laatia omat säännöt.
Onneksi saimme ihan itse päättää ne säännöt.
Astukaa eteen.
-Hyvä! -Ota taaksepäin.
-Mitä teemme käsillämme? -Ota taaksepäin.
Supersankarijuttuja.
Katsokaa. Hän on luonnonlahjakkuus.
Yksi filosofioistamme on aina ollut,
että kaikki lähtee hahmoista.
Tieteistarinat ja niiden maailmojen rakentaminen on hauskaa.
Isä!
Mutta ne ovat vain pintaa,
sillä tarina kertoo isän ja tyttären suhteen uudistamisesta.
Isä!
Se, että Kathryn esittää nyt nuorta Cassieta,
on hienoa, sillä se on elämää.
On eri asia, kun vastassa on kuusivuotias...
Äiti tuli niin iloiseksi, että veti juomaa väärään kurkkuun.
...kuin 18-vuotias.
Cassie. Mitä tapahtui?
Putkahommia.
Oli hauskaa katsella, miten Kathryn -
ottaa Cassien roolin haltuunsa -
ja esittää hahmoa, joka etsii omaa tyyliään ja sitä, kuka on.
Ja ehkä ottaa vähän yhteen isänsä kanssa.
Okei. Minulla on puku.
Joo, huomasin.
Kun luin käsikirjoituksen ensimmäistä kertaa,
olin eniten innoissani Cassien hahmosta.
Otetaan kerran vielä.
-Katso tuonne. -Okei.
Ehkä noin -
viisi vuotta -
olen hätyyttänyt Marvel Studiosia heidän naishahmoistaan.
"Olemme kaikki hyvin päteviä.
Olemme rajuja mimmejä.
Olemme kaikki varteenotettavia,
vastuullisia naisia, jotka pitävät huolen,
että pidämme pojat ruodussa ja teemme kaiken täydellisesti.
Ja kun katson naisia ympärilläni,
naiseudessa on niin paljon eri sävyjä,
jotka haluaisin nähdä elokuvissanne."
Sitten luin käsikirjoituksen, ja Cassie on...
Hän on hullutteleva ja röyhkeä -
ja vastuuton fantastisen viattomalla tavalla.
Kathryn veti sen nappiin.
Toimi nyt.
Se toimi!
Katso minua.
Olen aivan mulkku.
Koskaan ei ole myöhäistä lakata olemasta mulkku.
Okei?
Yleisö, joka tykästyi lapsi-Cassieen,
Abby Ryder Fortsoniin, joka esitti häntä edellisissä elokuvissa.
He haluavat tietää,
että Scott Langin tytär on kasvanut hauskaksi.
On samanlainen fiksu, optimistinen henkilö kuin Scott.
Se oli todella tärkeää tälle elokuvalle.
Olin nähnyt Kathrynin testissä, jonka hän oli tehnyt eri rooliin.
-Fury lähetti sinut. -Kuka?
Hän tietää, missä asun.
Fury.
Ai herra Silmäpuoli?
-Ei. -Hän piti sinusta.
Kuten sanoin, olin katolla kolmannessa...
Lisää keksejä. Voi luoja.
Hänessä on valoisuutta. Hän on hauska.
Hänestä huokuu nuorekas optimismi.
Lisäksi hän on fyysinen.
Hän on urheilija. Halusin jonkun,
joka täyttäisi roolin fyysiset vaatimukset.
Ja Kathryn oli loistava.
Sankarimme ovat pitkän aikaa erillään.
Scott ja Cassie ovat toisella juonilinjalla.
Tarvitsin jonkun, joka tulee juttuun Scottin kanssa,
koska se oli tärkeää leffan dynamiikalle.
Tarvitsin siis Cassien rooliin näyttelijän,
joka osaisi sparrailla Paul Ruddin kanssa.
Tämä ei ole meidän taistelumme.
Jos se ei tapahdu sinulle, ei tarkoita, ettei se tapahtuisi.
Hän on pettynyt sinuun.
Ymmärsin. Kiitos.
Ei kestä.
Paul on paras.
Hän otti hyvin vastaan.
Poikki.
Se oli liian lähellä.
Hän käski minun antaa palaa. Toisena kuvauspäivänä -
yritin olla näkymättömissä.
Peruuta.
Yritin olla mokailematta.
-Hän rohkaisi minua. -Peruuta.
Suojaan!
Yhdessä kohtauksessa on Michelle, Michael, ja Hopen ja kaikki.
Peyton pyysi minua hulluttelemaan.
Joten aloin improvisoida.
Tein ihan mitä huvitti.
Paul sanoi, että näin tämä pitää tehdä.
"Et halua, että elokuvan jälkeen -
tuntuu kuin olisit jarrutellut."
"Se on pahinta. Totuus on, että täytyy vain -
panna kaikki peliin,
ettei varmasti ole pidätellyt."
Sen opin Paulilta.
Vien sen mukanani joka projektiin.
Se oli hyvä.
Kun ensi kertaa sovitin Cassien supersankaripukua,
kaikki alkoi tuntua todelliselta.
En unohda sitä, koska puku istui melko täydellisesti.
Se on erilainen puku. Kelläkään muulla ei ole.
Kelläkään muulla ei ole mitä?
Puhuimme vain...
Cassien puku perustuu pitkälti muurahaispukuun,
vaikka Scott ei tiedä koko puvusta.
Hetkinen, onko sinulla puku?
Cassie on ottanut mallia siitä -
tehdessään omaansa.
Se tulee siis yllätyksenä.
Violetti väri tulee sarjakuvasta.
Ja hauskinta on, että hänellä on Converset.
-Pidän lopputuloksesta. -Hyvää työtä.
Cassien lisäksi -
teimme myös Ant-Manin ja Waspin pukuja.
Samoin kaikkia muita hahmoja.
Asujen on sovittava yhteen.
Yhden puvun ompelutyöt -
vievät jotakuinkin kaksi viikkoa, mutta siinä ei ole -
reppua, kypäriä ja lisävarusteita.
Aikaa oli hyvin, mutta konsepti muuttui matkan varrella -
siitä, mitä oli alun perin suunniteltu.
Alun perin niiden piti olla kvanttimaailmapukuja,
mutta siihen tuli muutos.
Meidän oli aloitettava melkein alusta. Heistä tuli vähemmän yhtenäinen joukkue.
Hieman yksilöllisempiä.
Tarvitsimme elokuvaan hahmon, jolla oli historiaa Janetin kanssa.
Rooli vaati persoonallista olemusta.
Mieleen tuli Bill Murray.
Janet Van Dyne?
Luulin sinun kuolleen.
Pitkästä aikaa, Krylar.
Virallisesti, lordi Krylar.
Yritin panna pirusti vastaan.
Minua kiehtoi ajatus tuoda Bill Murray Marvel-elokuvaan.
80-luvulla varttuessani tykkäsin hänen elokuvistaan.
Katselin häntä Saturday Night Livessa.
Mutta tiesin myös, että ennen Saturday Night Livea -
Murray oli esittänyt Liekkiä Fantastic Four -kuunnelmassa vuonna 1975.
Kuuntelin sitä lapsena.
Joten puhuimme siitä.
Bill tuli kuvauspaikalle ensimmäisinä viikkoina.
Hän halusi viilata vitsien rakennetta.
"Vaihdetaan tuo sana, ja ehkä tauko tuossa."
"Hei, Bill Murray tietää, mistä puhuu."
Emme halunneet kenenkään arvaavan, ketä hän esitti.
Netti on täynnä huhuja, eikä kukaan tiedä tarkkaan.
Valitsimme hahmon, jota kukaan ei arvaisi.
Yritimme löytää mahdollisimman hämäräperäisen Marvel-hahmon.
Satunnaisesta Hulkista löytyi satunnainen hahmo,
joka on kvanttimaailmassa Lord Krylar.
Juttelin puvusta Stephenin ja Peytonin kanssa.
"Kuka hän on? Onko sotilaallinen?
Halutaanko enemmän siviili?
Riittääkö puku, vai pitääkö olla jotain oudompaa?"
Visuaalinen osasto kävi läpi läjäpäin vaihtoehtoja -
hyvin kvanttihenkisestä ja oudon muodikkaasta -
kummallisiin tekstuureihin,
ja siitä tuli liian teatraalinen.
Joten keksimme sinisen ja kerman ja kullan yhdistelmän.
Halusimme leikitellä sillä.
Mieluummin kuin sortua joihinkin hulluihin kuvioihin.
Bill tuo peliin ison panoksen, eikä silloin pidä -
vesittää sitä liian monimutkaisella tyylillä.
Karsimme krumeluurit ja palasimme tyyliin,
joka voisi olla Rivieralla olevan jahdin omistaja,
jolle lisättiin kvanttielementtejä, kuten helmikoristelua -
ja outoja linjoja kropan poikki.
Näin saatiin jatkuvuutta Willin suunnittelemaan kokonaisuuteen.
Kun tapasin Peytonin -
ja aloimme puhua tästä projektista -
ja kvanttimaailmasta, joka on maailma maailmojen sisällä,
hän halusi sen vaikuttavan valtavalta.
Olen todella tyytyväinen Janetin asumukseen.
Se ammentaa alkuperäisistä luonnoksistani -
ja Peytonin kanssa pallotelluista hiukkasideoista.
Ehkä tuo asuinpaikka oli pieni hiukkanen,
joka oli syöksynyt kvanttimaailman halki kuolemaansa,
ja sen energia oli levinnyt ajan myötä ympäristöön.
Siitä tuli luolamainen rakenne.
Se toteutui varsin mukavalla tavalla.
Tämä on Janetin kodin ulkopuoli.
Peytonin kanssa suunnittelimme,
että tämä alue on kuin preeria.
Kuin vanhasta länkkäristä, ikäloppua fiilistä.
Tämän tuli heijastella sitä.
Ajatusta oudosta kvanttipreeriasta,
missä on outoja kvanttikasveja.
Tehosteiden kautta -
se leviäisi sitten paljon laajemmiksi tasangoiksi.
Kiviseinissä taas on kvanttienergiaa,
joka on kiinteytynyt ja muodostanut nämä kuviot.
Sitten taas laajemmassa kuvassa -
samat kuviot toistuvat koko maiseman halki.
Samoin kasvit.
Yksi kantava idea koko tuotannossa on ollut -
luoda mielenkiintoisia kompositioita.
Kuten ajatus pallosta ja sisäkkäisistä palloista.
Janetin asumus on -
joukko samankeskisiä palloja.
Tavallaan tämä huone edeltää Kangin Celestiumin teemaa.
Samaa ajatusta on kehitelty -
itse Celestiumissa.
Tämä on Pinewoodin Richard Attenborough -studio.
Tässä on Kangin Celestium ja hänen aikakonepallonsa.
Olen halunnut säilyttää Kangin muotokielessä -
pyöreän, pallomaisen motiivin.
Sitä inspiroi japanilainen kintsugi -
kivessä kulkevien halkeamien muodossa,
jotka voidaan paikata ja korjata uudelleen.
Sitähän Kang tekee. Tuhoaa ja rakentaa sitten uudelleen -
itselleen sopivalla tavalla.
Rakensin tänne imperiumin, Janet.
Ja vien sen mukanani.
Halusin luoda hyvin graafisia tuokiokuvia -
kompositiolla ja tarjoamalla pääkuvaajallemme Bill Popelle -
ympäristön, jossa voidaan nostaa Kang esiin.
Lopputulos oli kuin suoraan sarjakuvakirjoista.
Valmis... Kolme, kaksi, yksi, ole hyvä!
Katy.
Ja pam!
Anna mennä, Steve.
Nyt hän tulee. Ja pam!
Rakastin ajatusta luoda -
barbaarisoturin tyyppisen hahmon tähän elokuvaan.
Sellaista ei ollut nähty liikaa.
Toki Thorissa on Valkyrie,
mutta halusin tämän olevan -
kuin suoraan Robert E. Howardin kioskikirjoista.
Olin työskennellyt Katyn kanssa Mandalorianissa.
Hän oli loistava.
Hän on kehonrakentaja ja oikeasti taistelija.
Hänellä on oikeanlainen olemus. Tarvitsimme jonkun, joka on vahva -
ja voi ilmentää sellaista johtajuutta, mutta myös johtajan viisautta.
Ja Katy vakuuttaa roolissaan.
Pidin Jentorrassa siitä, että hän oli vallankumouksellinen.
Jotain erilaista. Henkilö, joka taisteli -
yleisen hyvän puolesta -
eikä ainakaan väheksynyt sitä.
Haluan esittää vahvan naisroolin positiivisessa valossa.
Se oli monin tavoin unelmarooli.
Mitä teet täällä?
Pelastan sinut.
Miten?
Pukusuunnittelijamme Sammy -
soitti minulle ja kysyi, olinko nähnyt pukua vielä.
Sen pukuehdotuksen?
En ollut.
Hänestä oli reilua kertoa,
että se on melko avonainen.
"Okei, menen salille. Kiitos tiedosta."
Jentorran kohdalla etsimme enemmän eräänlaista -
luurankoista arkkitehtuuria.
Hänen haarniskansa näyttää siltä,
kuin hän olisi löytänyt pienen eläimen luurangon -
ja käyttänyt sitä.
Hän rakensi linnoituksensa kansamme luille.
Mukaan tuotiin Maata muistuttavia elementtejä,
koska kansamme on hyvin Maan kaltaista väkeä -
kvanttimaailmassa.
Sininen väri asuissamme -
sopeutuu hyvin ympäristöön.
Kun lisättiin hiukset, meikki, muu, kaikki loksahti kohdalleen.
Tiedät tasan, mistä tulet -
ja minne menet.
Tervetuloa takaisin kvanttimaailmaan, Scott.
Olen odottanut tätä kauan.
MODOK on hahmo, jonka halusimme aina tuoda MCU:hun.
Jotenkin, jonnekin.
Mekaaninen organismi, jonka design on kuolema.
Ymmärrän. Se on lyhenne.
Sen pitäisi olla MOJDOK.
Outo heppu, hieman luotaantyöntävä,
mutta todella mieleenpainuva.
Pohdimme sitä, tarvitseeko Kang kätyrin.
Keskustelussa tuli esiin MODOK,
ja jos jossain yhteydessä -
hänet on mahdollista tuoda onnistuneesti mukaan,
niin kvanttimaailmassa.
Yhtäkkiä minulla -
soivat kellot kovaan ääneen. "Hetkinen!"
Mitä jos Darren Cross olisi MODOK?
Hei, Hank.
Darren?
No niin, valmiina. Ja kolme, kaksi, yksi, nyt!
Darren pidätettiin Ant-Manin -
lopussa superpuvussaan.
Ei siinä mitään.
Valmiina, olkaa hyvät!
Sitten oli tehty lisäkuvauksia, eikä kukaan kertonut minulle.
Kun katselin matskuja,
Darrenista tulee pieni punainen läntti.
"Tuosta ei oikein enää palata."
Sitten tehtiin vielä uusi kierros,
jossa hän kutistuu äärettömän pieneksi pisteeksi.
"Tuosta voi tässä maailmassa vielä selvitäkin."
Toki hän kärsi pahasti.
Onnettomuus runtelisi häntä.
Kun mietimme tarkemmin,
ehkä siinä oli MODOKin syntytarina.
Se vaikutti jännältä.
Muistan, kun soitimme Coreylle,
sillä Corey Stoll, tätä ei ehkä tiedetä,
oli lapsena mieletön sarjakuvanörtti,
tiesi MODOKin, ihastui ideaan ja otti sen omakseen.
Sanoin: "Hyvä, olen mukana."
Olkaa hyvät!
Tervetuloa takaisin kvanttimaailmaan, Scott.
Olen odottanut tätä kauan.
Darren?
Edessänne on vihdoin vapaa mies.
Olen luonut täällä niin paljon enemmän kuin voit edes kuvitella.
Ja poikki!
Niin toteutui unelma, jota en tiennyt minulla olevan.
Ei enää pakopaikkaa.
En olisi ikinä ajatellut,
että saisin tai haluaisin näytellä sitä hahmoa.
Olen äärimmäinen ase!
Se on vedetty aivan äärirajoille.
Mutta kaikki käy järkeen.
Yleisö tuskin edes tietää -
odottavansa tällaista loppuratkaisua hahmolleni.
Et uskonut näkeväsi minua enää.
Huomasin juuri vauvajalat.
Eikä ole vauvajalat.
Luulet olevasi niin fiksu.
Scott Lang, mies, joka vei minulta kaiken.
Joka varasti koko elämäni.
Ja käytetty kuvaustekniikka -
olisi voinut tehdä näyttelemisestä tuskaista,
kun on pisteitä pärstässä ja kamera naamassa.
Ei tiedä, miltä näyttää.
Mutta se oli uskomattoman tyydyttävää.
Jollain tavalla se on ihanteellinen tapa näytellä.
Koska ei tarvitse odotella tekniikkaa,
vaikka koko suoritus perustuu teknologiaan.
Ei odota valoja. Ei kameraa.
Ei ääntä.
Ei edes kampausta ja maskia.
On vain minä ja muut näyttelijät -
avoimessa tilassa.
Se on kuin ylisiisti lukuharjoitus.
Paitsi että koko harjoitus tallennetaan -
dataksi, josta sitten muovataan se näyttelijäsuoritus.
Olit aina kuin veli minulle.
Olinko?
Olin.
Sentään kuolin...
Avengerina.
Niin.
Sen teit.
Olet porukassa.
Pidimme Ant-Man-elokuvan tekemistä -
aivan yhtä olennaisena osana MCU:n kehitystä -
kuin mitä vain muuta elokuvaa.
Rytmi on tärkeä tässä. Astut ulos -
ja katsot häntä.
Otat oman aikasi, ennen kuin käännyt tänne.
-Otanko? -Otat.
Kang tuodaan esiin isosti.
Se petaa tulevaisuutta erittäin pelottavalle viholliselle -
MCU:n sisällä.
Se näyttää tietä sille, mihin MCU on menossa.
On mahtavaa, että saamme tehdä trilogian Ant-Manista.
Ja kutistu!
Takaisin alkuun. Otetaan vielä kerran.
Hienoa.
Eikä vain trilogia,
vaan että Peyton on ohjannut kaikki kolme -
ja saanut luotsata trilogian maaliin. Se on hienoa.
On ihanaa työskennellä Peytonin kanssa. Olen onnekas,
että minulla on ollut joku hänen kaltaisensa -
opastamassa minua.
Paineaalto tulee -
ja heittää sinut kuvasta.
Reaktiosta tehdään toinen kuva.
Kun tulet sisään.
Että osaa tehdä supersankaritoimintaa, jossa on sydäntä ja huumoria...
Hän hallitsee sen.
Tämä on Ant-Manin ensimmäinen kuvauspäivä.
Haluan kiittää kaikkia.
Olen innoissani tästä elokuvasta.
Tulee hyvät kuvaukset.
Moni teistä on odottanut hyvin kauan tämän alkamista.
Se hetki on nyt täällä.
-Kiitos paljon. -Mahtavaa!
Lapsuuteni kuuluivat Teräsmies-elokuva -
ja Star Wars ja Kadonneen aarteen metsästäjät.
Olen aina halunnut tehdä sellaisen elokuvan.
Olikin tosi ilahduttavaa,
että saimme maalata tätä tosi isolla pensselillä.
-Okei. -Tiedät, mitä tehdä.
Scott Langilla on ollut tärkeä osa elämässäni.
Tämä on ollut huikea ryhmä,
jonka kanssa olen saanut viettää paljon aikaa.
Civil Warissa minulla oli kohtaus, jossa olemme kentällä -
ja tapaan Captain American ekaa kertaa,
sekä muita Avengereja.
Koko juttu oli surrealistinen.
Tuntui samalta kuin hahmostani.
Tuntuu edelleen.
On uskomatonta olla tässä joukkueessa.
Olen todella arvostanut sitä.
Jo ennen kuvausten alkua -
kun minulta kysyttiin, mitä teen,
vastasin, että Ant-Mania.
"Ant-Mania? Mikä se on?"
"Se on Marvel-elokuva."
"Ant-Man"? Moni ei tunne hahmoa.
"Mikä on supervoimasi?"
"Osaan kutistua."
"Okei..."
"Mutta osaan myös puhua muurahaisille."
ANT-MANIN PALUU SAA HAUKKOMAAN HENKEÄ
Tekstitys: Marko Hartama