ELSŐ NAP – MÁSODIK ÉVAD
Kezdődik. Az első nap. Az első nap a 90-ből.
VEZETŐ PRODUCER
2022. június 13. Hétfő.
London, Egyesült Királyság.
Az idő nem létezik a TVA-ban, és Loki világában sem.
Ez van.
Bár a fejemben létezik.
Reggel izgatottan, hálával eltelve ébredtem.
Mázlim van, hogy ezt csinálom, hogy még mindig ezt csinálom.
Izgalmas visszatérni.
Vissza a munkába, a TVA-ba, ehhez a nagyszerű csapathoz.
LOKI 2. ÉVAD WERKFILM
TVA – FOGADÓTÉR
TÉRIDŐ VARIANCIA ALAPÍTVÁNY
Érdekes volt felfedezni és elszabadítani
a multiverzumot…
Borzalmas dolog történik.
…de az időutazás és a multiverzum
megbonyolíthatja a történetet.
És az ilyesmi csak akkor tud működni,
ha nagyon leegyszerűsítjük,
és a karakterekre koncentrálunk.
Möbius, én vagyok az!
Nem ismerem magát.
Az elején le kellett ülnünk megbeszélni,
hogy ez hogyan kapcsolódik az MCU-hoz,
hogyan kapcsolódik a többi történethez,
és milyen hatással van a többi karakterre.
De miután ezeket megvitattuk,
igyekeztünk ezt félretenni, és arra figyelni,
hogyan mondjuk el a mi történetünket.
Régen gonosz volt, de már nem.
Azt hittem, mi vagyunk a jók. De talán nem.
Annyit biztos elért, hogy feltettünk magunknak néhány fontos kérdést.
Arra próbáltunk meg fókuszálni,
hogy Lokinak és nekünk ki a fontos.
És személyes üggyé akartuk tenni azt,
hogy mi az idősík, mi van az idősíkon,
és mit jelent az embereknek.
Azt a sebezhetőséget kellett előhívnunk a karakterekből,
amiből nyilvánvalóvá vált, hogy ők is emberek.
Tudom, mennyire nehéz hátat fordítani mindennek, amiben eddig hittünk.
De a TVA-nak változnia kell, és nem várhatunk vele.
Olyan ez, mint egy hógömb.
A TVA gyakorlatilag egy hógömb,
aminek megrepedt az üvege.
Az egészet felrázták.
A TVA most nagyon hasonló utat jár be,
mint amilyet Loki járt be az első évadban.
Magukba kell nézniük, és önvizsgálatot kell tartaniuk.
Ő építette ezt a helyet! Ő lopta el az életüket!
Azt hiszem, az is szóba került,
hogy Loki nehezen lelt családra az MCU-ban,
de új családot talált a TVA-ban.
Szóval az időkapun át valahogy a múltba került.
-Azzal kezdődött minden? -Hát…
Merre megyünk?
A színészek közti összhangra
a második évadban is építeni akartunk.
Remekül kijöttek egymással.
Amint elkezdődött a forgatás, egymásra hangolódtak.
És rengeteget nevettek.
Ebből akartunk építkezni.
-Megcsináltuk! -Megcsináltuk!
Siker!
Ez egy nagyon különleges társaság.
Az első évad tele volt kihívásokkal.
Éppen tombolt a járvány, ami szerintem közelebb hozott minket egymáshoz.
És ez átjön a képernyőn.
-Azta! -Nagyon jó.
Klassz volt visszajönni.
Ezer éve nem láttuk egymást.
Át kellett gondolni, hogy ki volt B-15-ös az első évadban,
és kivé fejlődik a másodikban.
Újra meg kellett néznem az első évadot.
A sztorira emlékeztem, de arra nem, hogy ki volt ő,
hogyan beszél, hogyan mozog.
Aztán amikor felvettem a jelmezt, minden beugrott.
Helló, OB, ő itt Casey. Talán segíthet.
Sokakkal nem volt közös jelenetem az első évadban.
De a mostaniban volt módom
mindenkivel játszani, szó szerint mindenkivel.
Egészen fantasztikus volt az összhang.
Azzal, hogy bejött néhány új szereplő,
többet láthatunk a TVA világából.
Te vagy Oroborosz?
-Igen. -Te írtad a TVA-s kézikönyvet.
-Olvastad? -Hogy micsoda? Kívülről tudom.
-Megkérhetlek, hogy dedikáld? -Hát persze.
Irtó izgalmas, mert nagy rajongója vagyok
a Marvel univerzumának, már régóta.
Helló! Üdv a javítóban!
Sokat álmodoztam arról, hogy jó lenne az MCU tagjának lenni.
Nem hittem, hogy valóra válik,
mert csak nemrég kezdtem újra színészkedni.
Egyszer az ügynököm mondta,
hogy Kevin Feige fel fog hívni.
Megadott egy idősávot, hogy 17.00 és 19.00 között hív.
Borzasztóan izgultam.
De nagyon izgalmas is volt.
Emlékszem, éppen egy megbeszélésen ültem valakivel,
és mondtam az illetőnek, akivel tárgyaltunk,
hogy ne haragudjon,
de 16.50-kor el kell mennem.
Nem mondtam meg, miért.
Beállítottam egy ébresztőt 16.50-re.
Amikor csörgött, felálltam,
és vártam a fontos hívást Mr. Kevin Feige-tól.
Hazafelé vezettem, amikor hirtelen megcsörrent a telefonom,
felvettem, és a vonal másik végén
meghallottam a hangját.
„Szia, Kevin Feige vagyok. Helló, Ke!”
Aztán elmondta,
mennyire bejött neki a Minden, mindenhol, mindenkor.
Épp vezettem,
ő meg nagyban dicsérte a játékomat és a filmet.
Könnyekig meghatódtam.
És nem láttam az utat.
Le kellett húzódnom az út szélére.
Szóval beszélgettünk,
és Kevin megkérdezte, hogy csatlakoznék-e az MCU-hoz.
Madarat lehetett velem fogatni.
Annyira örültem.
Óriási szó volt, hogy felhívott.
Jó, hogy része lehetek a csapatnak.
Aztán néhány hónapra rá
már egy londoni gépen ültem.
Tessék! Ez minden, amit tudnia kell.
OB karaktere jópofán vezeti be a nézőt
a javító részleg világába,
és egy újabb érdekes rétegét mutatja meg a TVA-nak.
Mindent, amit tudnotok kell erről, leírtam ebbe.
Ezenkívül többet akartunk foglalkozni a kronosztagosokkal is.
Bejön a képbe Dox tábornok, akit Kate Dickie alakít,
és X-5-ös vadász, más néven Brad Wolfe, akit Rafael Casal játszik.
Remek! Hát újra itt! Vedd le rólam az időbilincset,
és kezelj a felettesedként!
Én nem itt dolgozom.
Jó, hogy feltűnt. Szóval fogd be!
X-5-ös vagy Brad Wolfe egy negatív karakter az évadban.
Bár az egész sorozat egy negatív karakterről szól.
Mind egy olyan sorozatban vagyunk,
ami megmutatja a fő negatív karakter kettősségét és emberi oldalát.
Ahogy átbeszéltük, sok szempontból
X-5-ös vagy Brad Wolfe
gyakorlatilag Lokinak tart tükröt a második évadban.
Ő is úgy érzi, hogy kibabráltak vele,
és a maga igazságát keresi.
És arra is megpróbál rájönni, hogy mi a jó saját magában.
Jól jönne neked egy külső szem, úgyhogy segítek.
Te magad vagy a probléma.
Mindig ez derült ki, amikor elfogtuk egy variánsodat.
Sokszor kellett szekálnom Lokit.
És Tommal nagyon élveztük ezeket a helyzeteket.
Egyébként Brad Wolfe X-5-ösként
régóta dolgozik a TVA-nál,
és csomószor olvasta Loki aktáját.
Nagyon jól ismeri őt.
Korábban volt néhány gonosz megjegyzésem.
Anyádat is emlegettem. Őszintén sajnálom.
Ez vajon mit csinál?
Tom határozza meg mindennek a hangulatát.
És sokat dumáltunk arról,
hogy milyen mélyre és magasra menjünk a sorozatban.
Elég volt ránéznem Tomra, hogy tudjam, meddig lehet elmenni.
-Már ismerjük a számokat. -Aha.
Igen.
Óriási rutinja van ebben, úgyhogy tudja,
mitől működik egy jelenet.
Csodálatos volt látni,
ahogy lefektette a jelenetek sarokpontjait,
hogy mondjuk drámain játsszunk valamit.
Neked futnod kéne a motor után, nekem pedig utánad…
Pontosan. Jó.
Sokan sose dolgoztunk ilyen nagyszabású munkán.
Pedig ez egy olyan világ, ahol az emberek teleportálnak,
falakat robbantanak ki, és repülnek a téridőben.
Ebbe bele kell rázódni. Nem árt némi segítség.
Tom jóval több mint főszereplő.
Bent ül az írókkal, az effektesek megbeszélésén.
Végig ott van velünk.
A Loki minden aspektusa magán viseli a keze nyomát.
Ha összeállnak, az egyesített aurájuk
meghatároz egy időpillanatot.
Érted már?
Rajzold meg az aurát…
Tom elképesztő.
Folyton fel akar venni mindent még egyszer.
ELSŐ ASSZISZTENS
Hogy 120%-os legyen.
A legjobb alakítást akarja nyújtani.
Van egy határozott célja.
VÁGÓ
Vágóként az a feladatom, hogy hallgassam a játékát.
Tomnál különböző árnyalatok vannak.
Van, hogy a beszédtempóval variál,
van, hogy az intenzitással.
De összességében nagyon koncentrál.
Nem a „hol” vagy a „mikor” a lényeg.
Hanem a „ki”. Hogy ki fontos nekem.
Újra tudom írni a történetet.
És ennyi!
Irtó érdekes volt,
hogy minden reggel úgy indult,
hogy Tom besétált a stúdióba.
De mielőtt megláttuk, már hallottuk, hogy jön.
Mert minden forgatásra
egy kicsi, hordozható hangszóróval érkezett.
Hallatszott, hogy bejön a stúdióba,
elsétál a díszletig,
és mire megérkezett, mindenki elkezdett pörögni,
és mindenki jó hangulatban volt.
Minden napunk így indult.
Fantasztikus hatással volt ránk.
Ő vezetett minket Lokiként,
a csapat többi tagja pedig csak élvezte az egészet.
És végül is ez a csapat menti meg
az emberiséget.
Hiszen ezt csináljuk a TVA-nál.
Van nagyobb problémánk is.
-A Megmaradó. -Értem, és őt is intézzük.
De a Megmaradóhoz egy megmaradó Loki kell.
Nem jó, hogy folyton eltűnik.
Tudtuk, hogy kezdeni akarunk valamit
az időhurkokkal az évad során.
Szóba került Az ötös számú vágóhíd, Kurt Vonnegut regénye,
amiben valaki megállíthatatlanul sodródik az időben,
és próbálja megérteni az élete és a történések értelmét,
mert nem sorrendben éli meg a dolgokat.
És ehhez Loki is nagyon jól tudna kapcsolódni.
Mindent elkövet, hogy visszajusson a mi TVA-nkba,
hogy tudassa velük, hogy szörnyű dolog közelít.
De nem tud egy helyen megmaradni.
Valami történt az idő természetével.
Miután Sylvie megöli a Megmaradót,
az idősíkokból leágazások nőnek.
És Loki idődimenzióban található fogódzói
instabillá válnak.
Komolyan, Möbius. Például a múltban vagyok,
aztán valami elkezd bennem növekedni, szétfeszíti a testem,
és iderángat a téridőn keresztül.
-Hogy lehetséges ez? -Nem tudom.
És nem tudom, mikor lesz megint ilyen.
A fizikai valója nincs rendesen hozzáláncolva
a jelen valóságához.
Például most is, azt hiszem,
én itt vagyok, most.
Itt vagyok a térben, és most vagyok itt.
Lokinak az a problémája,
hogy térben ugyanott marad, de időben nem.
Ezek tulajdonképpen gikszerek…
Francba!
…ahogy ugrál a múlt, a jelen és a jövő között.
Egyik pillanatban még ott van valahol, aztán hirtelen ugyanott,
de már más időben.
Ez rettentően nyugtalanító neki
és a környezetében lévőknek is,
mert olyan, mintha folyton eltűnne.
-Már megint eltűnt. -Tudom.
És nem akarok több ilyet, mert szörnyű látvány.
Mi? Azt mondta, nem vészes.
Hazudtam.
Ahogy beszélgettünk róla, szép lassan fejlődött,
a szkriptben, a karakternél és látványban is.
Rájöttünk, hogy az lenne igazán érdekes,
ha fájdalmas élmény lenne.
Tomnak nagyon tetszett az ötlet.
Szóval körözök a karommal, aztán le.
Csodálatos mozdulatokat mutatott be,
amiket aztán az effektezésnél összemostunk,
amikor éppen különböző korszakok között ugrál.
Loki teste molekuláris szinten szakad szét.
Szétszakad. A teste minden egyes atomját, sejtjét
szétszakítja, darabokra szedi valamilyen erő,
aztán gyorsan újra összerendezi,
amikor beszakad egy másik korba.
Elhangzik, hogy olyan,
mintha egyszerre megszületne és meghalna.
És ezt kellett megjelenítenünk.
Hogy a néző azt érezze,
hogy ez undorító, horrorisztikus,
de mégsem véres, darabolós módon,
hanem inkább stílusosan, elegánsan.
Sajnos be kell vallanom,
hogy a képességeim szűkös tárházában
nem szerepel a tércsúszás.
Ezért ki kellett találnunk valamit.
Persze tudtam, hogy később
hatalmas segítséget nyújtanak az effektesek.
De elég anyagot akartam adni nekik.
Úgyhogy több variációt is felvettünk,
amikor éppen ki- vagy bepörget,
kiszakít,
vagy magába szippant egy valóság.
Csinálsz egy olyat, mintha rávetődnél a kamerára?
Megindulsz a kamera felé,
kalimpálsz, és megállsz a kamera előtt.
Egy csomó mindent csinál, és közben
egészen fantasztikusan játszik.
Kívánni sem lehetett volna jobb színészt
vagy partnert egy ilyen feladatra.
Csináljak egyet a másik irányból is?
Aztán megpördülök.
A vágás során ezeket mind egybedolgoztuk.
Kiválasztottuk a legőrültebb kalimpálást,
és a vágás közben hozzáadtunk egy effektet.
A hangokkal is játszottunk.
Volt nyúlós hang, csontropogós hang.
Egy csomó minden, ami hozzáadott
a tércsúszás látványához.
Fogtuk a különböző snitteket,
és egybegyúrtuk őket,
aztán mindegyiket megnyújtottuk.
Utána számítógéppel 3D-ben
leszimuláltuk és egybefűztük a snitteket.
Szimulációs és modellező szoftverek használatával
dolgoztuk egybe az egyes snitteket,
hogy olyan hatást keltsünk, mintha rángatnák az időben,
és egyszerre megszületne és meghalna.
Előre is le a kalappal
az effekteseknek, hogy segítenek.
De nagyon megerőltető ezt eljátszani.
Megerőltetőbb, mint gondoltam.
Londoni Modern Táncok Iskolája.
Jópofa volt eljátszani azzal,
ahogy Loki különböző pillanatokban átéli a tércsúszást
a Szent Idősík más-más leágazásain.
De mindig olyanokhoz kerül, akiket ismer,
vagy olyan helyekre, ahol már járt.
Aztán rádöbbenünk, hogy talán valahogy
Loki lesz az, ami mindezt összetartja.
Minden egyes barátjának van időaurája, igaz?
Igen.
Akkor ez azt jelenti, hogy ha összeállnak,
az egyesített aurájuk meghatároz egy időpillanatot.
Minden TVA-s esetében
alaposabban fel akartuk tárni a személyiségüket
és a mozgatórugóikat.
Mindnyájan forradalmi változások korában élnek.
Szóljunk mindenkinek, hogy állítsuk le a nyeséseket azonnali…
A TVA-nál mindenki egy bizonyos életet élt,
aztán megmondják nekik, hogy ezt csak rájuk erőltették.
Volt másik életük, és valójában mind variánsok.
Nem elemző vagy. Én meg nem vadász.
Ez az egész egy színjáték.
Nehéz észben tartani az egész sztorit.
Mert van ugye a tércsúszás,
a múltbeli Loki, a jelenbeli Loki,
a múltbeli B-15-ös, a jelenbeli B-15-ös,
B-15-ös variánsa az idősíkon.
És épp a minap jegyezte meg valaki,
hogy most láttuk először Loki tércsúszását.
De mondtam, hogy korábban már láttuk.
De kiderült, hogy nem.
Nem kronologikusan forgatunk, még nem láttuk.
És az nem is én voltam, hanem az idősíkon élő B-15-ös,
vagyis nem a TVA-s B-15-ös.
Őrület!
Hosszasan beszélgettünk arról, hogy ki hogyan reagál arra,
hogy volt életük az idősíkon.
B-15-ös esete különleges,
mert neki Sylvie megmutatta, hogyan élt az idősíkon.
Boldognak tűntem.
Most mi lesz?
Ezért az elején
határozott elképzelése van a dolgokról.
Vissza akar térni az életébe,
de küzdenie kell azért, hogy ezt mások is megtehessék.
Az embereknek ott az életük az idősíkon, Möbius.
Adjunk esélyt, hogy élhessék az életüket!
Azért csodás a forgatókönyv, mert mindenki bejár egy utat.
Én például
tetőtől talpig páncélban kezdek,
kezemben egy nyesővel, és lecsapok egy istent.
A végén meg félrecsúszott nyakkendővel, páncél nélkül állok ott.
Egyre kedvesebb lesz,
közelít ahhoz, aki valaha volt az idősíkon,
és távolodik attól, amivé a TVA tette.
Már nem tudunk visszakozni.
Miért akarnánk visszakozni?
A mai jelenetben
Loki visszatér az idősíkra, és megtalálja Möbiust,
aki az eredeti életét éli, és itt dolgozik…
…ide van írva a neve, a Piranhában dolgozik.
A Piranha Powersportsnál.
Ilyen dolgokat árulnak.
Azt mondják, a jet ski valójában a józanul gondolkodók krosszmotorja.
Készen áll a Poszeidón-pillanatra?
Pattanjon fel erre a járgányra!
Gondolkoztam, hogyan alakítsam ki Don személyiségét,
hogy más legyen, mint Möbius. Don például értékesítő.
Ez fontos, hogy mindig el akar adni valamit.
Ismeri a hawaii mana szót?
Azt a spirituális életerőt jelenti, ami az egész univerzumot átjárja.
Nem pattan fel erre a járgányra, hogy magába szívja a manát?
Möbius pedig inkább afféle cinikus detektív.
Vigyázni kell, ha az ember valamit ilyen hosszan csinál.
Mert hajlamos lehet rutinból lehozni, ha nem figyel oda.
Az egész kiszámítható lesz, unalmas.
De maga új életet lehel ebbe a dologba.
A szituáció vicces, a világ vicces.
A karakterek jellegzetesek.
Möbius lehet különc,
mert Loki is az, már alapból.
De ők nem így tekintenek magukra.
Ők a normálisak egy abszurd világban.
Lobog a haja, egy kis vízpermet belevág az arcába.
És elterül maga előtt a végtelen víz.
Alig várom, hogy a hullámok hátán száguldjak!
Az idősíkon OB sc-fi-író.
A neve A.D. Doug.
PhD-s, hihetetlenül okos figura.
De az írás a mindene.
Nagyszerű science fiction regényeket ír,
amiket senki sem olvas.
Nahát! Mázlija van. Tényleg bele kéne olvasnia.
Most itt vagyunk a garázsában, vagyis a műhelyében.
Ez az egyik legmenőbb díszlet, amit valaha láttam.
Az az igazán meglepő ebben a sorozatban,
hogy a díszlet sok eleme valódi.
Bár nekem ez a természetes,
mert a ’80-as években így csináltuk a filmeket.
Tényleg őrületes látvány.
Itt minden biztonságos?
Igen, teljesen elhagyatott ez a terület.
Kilométerekre nincs senki.
A tudat, hogy kiszakították az idősíkból,
hogy a TVA-nál dolgozzon,
elgondolkoztatja az embert,
hogy ki volt ő mindezek előtt.
Casey! Végre valaki!
Hogy jutott ide?
Mármint hova?
Az Alcatrazhoz.
Az, hogy láttuk Casey-t variánsként,
és leforgathattuk ezeket az alcatrazos jeleneteket,
baromi jó volt.
Az meg, hogy Casey egy börtönviselt alak,
szerintem igazán király fordulat.
Emlékszem, amikor a szkriptet olvastam,
nem akartam elhinni, hogy ezt kell csinálnom. Nagyon örültem.
Egyedül kell meglépnie innen.
Bocs, pajtás!
Brad Wolfe-fal az első részben találkozunk,
amikor Möbius jet skis magazinját nézegeti.
És ekkor gyakorlatilag rájön,
hogy létezik egy másik, nagyobb világ is,
amit még sose látott.
Visszament az időben, kijátszotta a rendszert,
de nem forgathat egy Star Warst,
nem csinálhat olyasmit, ami megváltoztatná a történelem menetét.
De szerepelhet képregényfilmekben.
Csinálhat ilyeneket akkor, amikor még nem robbantak be.
X-5-ösből színész lett?
Vagy csak így épült be.
Annál többről van szó.
Mögöttem látható a filmem premierje az 1970-es években.
Hatalmas tömeg várja, hogy láthassák Brad Wolfe-ot, a színészlegendát,
aki a főszerepet játssza a filmben.
Loki és Möbius is megjelennek,
hogy kiderítsék, miért innen jelez X-5-ös nyomkövetője.
Meglepve látják, hogy teljesen megváltozott.
Utána akarnak járni ennek az egésznek.
Hogy értékeli, hogy ilyen hirtelen lett filmsztár?
Nem tudom, de bomba jól nézek ki.
Ezt nézzék meg!
Bomba jól, nem?
Valószínűleg Brad filmje nem állja ki az idő próbáját.
Nem igaz, Möbius! Tönkreteszed az életem!
Az életed?
Az, hogy beronthatok ajtókon, rohangálhatok a sikátorokban,
leugorhatok a lépcsőkről, néha a föld alá is lemegyünk,
és labirintusszerű helyeken üldöz egy isten,
ez már önmagában is kalandos.
A filmekben is te verekedsz?
Nagyon vicces.
Emlékszem, hogy beszélgettünk Kevin Wrighttal, a producerrel,
miután felvettük, hogy Sylvie megöli a Megmaradót.
Azt vettük fel utoljára
az első évadból Atlantában.
Kevin megkérdezte, hogy szerintem hova megy Sylvie.
Én pedig eltűnődtem.
Úgy éreztem, nagyon éhes lenne.
Ezért kell vigyázni, hogy mit mond az ember a producereknek.
Mert legközelebb már a McDonald’sban álltam,
és mindent berendeltem.
Hogy megy ez itt?
Mit szeretnél?
Ne legyen se mókus, se patkány.
Már ne éljen. És ne legyen arca.
Légyszi!
Ez egy metafora arról, hogy Sylvie szeretné
megélni, hogy milyen a való világban létezni.
Miközben nem kell állandóan menekülnie,
és nem kell apokalipszisekben bujkálnia,
ahol állandóan veszélyben van.
Ehelyett kipróbálja, milyen normálisan élni.
Az idősík egyik leágazásán él,
és gyakorlatilag most először
képes kihasználni a szabad akaratot.
Ilyen még sose volt. Neki nem kellene léteznie.
Nem része a Szent Idősíknak,
ezért gyerekkora óta menekül a TVA elől.
Most van először esélye
belekóstolni a szabadságba, a választás lehetőségébe.
Habár örömmel végignézném, ahogy a TVA porig ég,
eszem ágában sincs visszamenni.
Most már itt élek.
Sylvie rádöbben, mi mindenről maradt le,
és elkezd kapcsolatot kialakítani néhány emberrel.
Közben rájön, hogy ez mennyire fontos neki.
A barátaid most vannak a helyükön.
De nélkülük…
nekem hol a helyem?
Mi már a saját történetünket írjuk.
Az első évadban csodás csapatunk volt.
Szerettünk volna megtartani minél több stábtagot,
például Kasra Farahani látványtervező
a második évadon is dolgozott.
Az egyik részt ráadásul ő is rendezte.
Dan DeLeeuw effekttervezővel ugyanez volt a helyzet.
Több filmet is forgattunk, amiben ő volt az effektes.
Több Oscar-jelölést is kapott érte.
Izgalmas volt látni, hogy milyen jól teljesítenek az új szerepben.
Szintén jó volt együtt dolgozni a Holdlovagon Aaronnal és Justinnal.
És ők lettek a vezető rendezők
ennél a sorozatnál. Hatból négy részt ők csináltak.
Mind a négy rendezőnk, Aaron, Justin, Dan és Kasra
nagyon szerette,
amit az első évadban csináltunk.
Tisztában voltak vele, hogy gyakorlatilag saját életet él.
Nem akartak hirtelen mindent megváltoztatni.
De mindegyikük kézjegye érződik a saját részeiken.
A munkáinkban jórészt
olyan karakterekkel foglalkozunk, akik fejlődnek,
és ezáltal végül nem a történet gonoszai,
hanem inkább a hősei lesznek.
Itt kezdődött minden.
Van a Lokiban egy sci-fis vonal,
ami szépen kapcsolódik a többi munkánkhoz.
Ugyanígy a Holdlovagban is nyugodtan lehettünk furák.
Kevin Feige először azt mondta nekünk,
amikor felkért minket a második évadra,
hogy csak akkor csináljuk, ha valahogy más lesz.
Rögtön szimpatikus lett,
hogy lehet annyira fura, amennyire szeretnénk.
Tehát ne így gyere.
Még mindig zuhan, úgyhogy kinézel, aztán le.
A horror irányából jönnek,
és a forgatás közben láttam,
hogy imádnak lassan ráközelíteni az arcra,
szeretik a szimmetriát, szeretnek hangulatot teremteni.
Színészként ez nagyon élvezetes.
Különösen, mivel az ember tudja, hogy jól fog kinézni a képernyőn.
Amikor készítjük a snittelést vagy a storyboardot,
vagy bármi mást az előkészületek során,
szó szerint alaprajzokat, fotókat,
és néha díszletmodelleket használunk.
Így ideérve nem érnek nagy meglepetések.
Amikor a jeleneteket terveztük, és készítettük a snittelést,
írtunk egy bő 12 oldalas dokumentumot
az általános képi megvalósításról.
És volt egy kábé egyórás videónk példákkal,
hogy mi működik, és mi nem,
mit fogunk csinálni, és mit nem,
mert vizuálisan más ez, mint az első évad.
Aztán az operatőrünk, Isaac Bauman
fogta ezt, és írt egy 700 oldalas könyvet,
nem csak címszavakat, hanem egy rendeset könyvet
a sorozat teljes vizuális nyelvezetéről a legapróbb lámpákig bezárólag.
Egy projekt kinézetének megtervezésekor
akkor tudunk egyértelmű stílust kialakítani,
és persze egységességet, ha minél kisebb a szórás,
ha nincs nagy eltérés a képernyőre kerülő felvételekben,
így a projekt egészében meglesz a kohézió.
Mindemellett meg kell különböztetni
az eltérő korszakokat, amikben járunk,
mert jelentőségük van.
Ezt nem lehet figyelmen kívül hagyni.
Mielőtt nekiálltunk felvenni az első részt,
megterveztünk mindent, minden egyes korszakot és díszletet.
Mindennek úgy kellett kinéznie,
hogy pontosan illeszkedjen az adott környezetbe.
Azzal, hogy ennyire előre terveztünk,
biztosítottuk, hogy minden jelenet egy nagy egész részének érződjön.
A Loki első évadánál megkértek, hogy segítsek
az utómunkában, az effekteknél.
Imádtam a sorozatot, így amikor jött a lehetőség,
és megkérdeztek, hogy csinálnék-e egy részt a második évadból,
azonnal lecsaptam rá.
Vicces, hogy a második részben van a legkevesebb effekt
az egész évadban.
Többen jöttek oda a stábból azzal,
hogy fura, hogy azt a részt kaptam,
amiben a legkevesebb az effekt.
Mondtam, hogy ez nekem is feltűnt.
A második részben sokat konspirálnak,
thrilleres érzete van az egésznek.
Sylvie-t keresik,
hogy megtudják, mi volt az idők végezeténél.
Amikor a szkriptet olvastam,
olyasminek tűnt, mint a Francia kapcsolat,
és sok más akkori film, amikor a karakterek szemszögéből látjuk,
hogy megoldják a rejtélyt.
Dan sokszor mondta, hogy látta, mit csináltam az első részben,
vagy hogy ez vagy az volt a második rész olvasópróbáján,
és hogy jegyezzem meg.
„Felvesszük rendesen,
„aztán egyszer lehet imprózni.”
-Mesélj a filmedről! -Mit?
-Valami érdekeset. -Hagyjál már!
-Légyszi! -Nem is érdekel a filmem.
Brad, láttam a plakátot. Ijesztőnek tűnt.
Nem is ijesztő.
Nem ijesztő. Inkább pszichothriller.
-Igen? -Egy mozifilm.
De úgyse értesz ehhez.
Habár kétségtelen,
hogy a megvalósítás hasonlít egy tévésorozathoz,
hiszen vannak showrunnerek,
és a stúdió felügyeli a forgatókönyvet, annyiban más,
hogy az ember az elején mindenkivel megismerkedik.
Amikor készül a forgatókönyv,
ott vannak az írók, a producerek,
meg az évad többi rendezője is.
Mindenki együtt dolgozik minden részen.
Átbeszéljük a szkriptet, ott van Tom,
behívjuk Owent és Sophiát,
mindenki elmondja, mit gondol a karakterekről,
amitől a forgatókönyv egyre jobb lesz.
És mindig a legjobb ötlet a nyerő.
Kicsit talán túlzás volt, nem? Ez a sok hókuszpókusz.
Szerintem hibátlan volt.
Már jó ideje vagyok a Loki csapatának tagja.
2019 ősze óta.
Akkor kezdtük el előkészíteni az első évadot.
Amikor jött ez az évad, és újraindult a munka,
megkérdeztek, hogy segítenék-e a forgatókönyvírásban.
Nagy megtiszteltetés és óriási buli volt.
Bizonyos szempontból logikus volt, mert a sorozat nagy része
abból a világból építkezik, amiben játszódik.
Ebből az egészből
adódott az a még menőbb lehetőség, hogy én rendezzem a harmadik részt,
ami eléggé elüt az évad többi részétől.
Kasra rendkívül hosszú felvételekkel operál
nagyon bonyolult jelenetekben,
gyakorlatilag egy felvétel az egész jelenet,
ami marha izgalmas, mert nagy kihívás.
Könnyebb beleélni magát az embernek, ha nem állunk le folyton.
Másképp dolgozunk. Én nem várost nézek.
Maga a tettek embere, ami szuper.
Én viszont a lassabb, megfontoltabb módszerek híve vagyok.
Ugyanis én mindent felmérek.
Az, hogy ez a rész a világkiállításon játszódjon,
azelőtt eldőlt, hogy engem megkerestek,
de ez egy nagyon egyedi, jól beazonosítható helyszín.
És nagyon meglepő,
hogy Kang egyik variánsa éppen itt van.
Ha itt vannak, megtaláljuk őket.
Ha itt vannak.
Az csak egy módon derül ki.
Ez itt a Midway Park.
Néha szokás a világkiállítás vidámparkjaként
vagy ajándékboltjaként is emlegetni.
A Midway egyfajta szórakoztatóközpont volt,
tele kiállításokkal a világ különböző pontjairól,
a munkásosztály számára könnyen emészthető formában.
Óriási ez az óriáskerék!
Ennyi!
A díszlet mindkét végén kék háttér van.
Számítógéppel kibővítjük a teret.
De a nagy részét tényleg megcsináltuk.
Itt van Kairó, az egyiptomi kiállítás,
van egy kínai falu,
meg egy norvég hosszúház,
ahol nagy skandináv istenek szobrai állnak,
Loki viszont nincs köztük.
Néha elfelejtem, hogy maga közéjük tartozik.
Pedig közéjük tartozik. Megáll az ész.
A második évad előtt
tudtuk, hogy szeretnénk használni a Megmaradót
és egy variánsát valamilyen formában.
De nem akartunk megfelelni a várakozásoknak,
úgyhogy csavartunk rajta egyet, hogy meglepő legyen.
Amikor meglátjuk Jonathant a színpadon,
ő a Megmaradó,
de egy teljesen másik kiadásban.
Ne lepődjenek meg,
amikor azt állítom,
hogy az idő jelenti a jövőt…
az energia terén.
Ragyogó tudós,
de rossz korszakba született.
Elképzelhető, hogy egyszer ő lesz a Megmaradó,
az a veszélyes, rémisztő alak.
Most viszont inkább egy szerethető figura.
Minden remek.
Itt vagyunk a csodás Chicagóban.
A nevem Victor Timely.
Az idő minden.
Ami a Fonót illeti,
ez tulajdonképpen a prototípusa
annak az Időfonónak, ami végül
a TVA szívét alkotja majd.
Az volt az elképzelés, hogy Victor Timely innovációs képessége
párosul a TVA-s kézikönyvből kinyert információkkal,
amik OB írásaiból álltak,
és Timely így alkotja meg ezt a Fonó prototípust.
Az Időfonóm
képes megfordítani az időbeli sorvadást az elektromosságban, amely áthalad rajta.
Csökkentve annak entrópiáját. És összesűrítve azt
finom szövetű, rendezett…
energiává!
Ennél a Viktória-korabeli darabnál
az volt az elképzelés, hogy energiaszálakat fon egybe,
mert ennek az a lényege, hogy fokozza a hatékonyságot
az elektromos teljesítmény terén.
A TVA-s ugyanezt alkalmazza
az idősíkokra.
Tehát vizuálisan sokban hasonlít
ez a Fonó és a TVA-beli párja.
Ez viszont olyan anyagokból
és olyan módszerekkel készült, amik a viktoriánus korban léteztek.
A tudomány mindig csupán fantasztikum,
amíg meg nem valósul!
Mr. Timely! Szabad egy percre?
Hogyne.
A jövőjéről kéne beszélnünk.
Gugu pontosan értette, mit akarunk Renslayerrel kezdeni.
Belecsúszhatott volna egyfajta gonosz szerepbe, de emberi maradt.
Te voltál, aki egy Lokit választott helyettem.
Ne gyere nekem a csapatjátékkal!
Könnyű Renslayert egydimenziósan lefesteni.
Hatalmat akar, és ennyi.
De úgy éreztük, hogy valójában
átverték, és őszintén szeretné
visszaállítani a TVA stabilitását, és ez fontos.
Nyilván negatív karakter, de nem gonosz.
-Percike! -Igen?
-Eljött a te időd. -Elkapni!
Percike visszatér, elég sokat fogjuk látni,
nagyszerű lesz vele dolgozni.
Ha sikerül elrángatnunk forgatni. Elég szeszélyes tud lenni.
Már jóval a TVA előtt, vagy őelőtte, maga létrehozott engem.
És együtt dolgoztunk az idők végezeténél.
Azért jöttem, mert tudom, milyen hatalmas ember válhat magából.
Forgatáskor Percikét egy lámpa helyettesíti.
És valaki felolvassa a szövegét, egyébként zseniálisan.
Együtt dolgozik a színészekkel a jeleneten.
Aztán a rendezővel, Kasrával elvonulunk,
és összevágjuk úgy a jelenetet, hogy működjön.
A vágóasszisztensek mindent beleadnak,
hogy Percikét beillesszék a jelenetbe.
És utána vesszük fel Tara hangját.
Aztán ismét finomítunk a jeleneten.
Remélve, hogy az animáció végül összeáll.
A Rising Sun Pictures csinálta Percikét, és fenomenális lett.
Az eredeti, narancssárga Percikét
némileg átdolgozták,
hogy picit másképp nézzen ki,
így például kifejezőbb lett az arca.
Nézzétek!
A fekete-fehér Percikénél, akit a harmadik részben láthatunk,
Kasra, a rész rendezője eredetileg
kézi, 2D-s animációt szeretett volna látni.
Lett volna rá mód, de anyagilag totális csőd lett volna.
Megkérdeztük, hogy meg lehet-e úgy csinálni,
mintha kézi, 2D-s animáció lenne.
Így jobb?
Sikerült, és fantasztikusan néz ki.
Itt ez a sok tudása meg a temérdek „képessége”,
mégis úgy kezelt, mint egy tárgyat.
Egy számítógépet, egy játékot.
Pedig lehettem volna más is.
A barátnőd.
IDŐSUGÁRZÁS
Ez itt az Időmag vezérlője.
ÜDVÖZÖLLEK, MEGMARADÓ!
Az itteni díszlet sokat merített
a 20. század közepi európai, konkrétan kelet-európai erőművekből
és űrhajós irányítóközpontokból is.
A biztonsági folyosón végigsétálva
három 1,5 méter vastag ajtón kell áthaladnia az embernek.
És végül a vezérlő bejárati ajtaja
kábé 2,5 méter vastag.
Aztán idebent,
ha az ember lemegy a vezérlő légzsilipjéhez,
át a zsilipajtón,
van egy újabb, 2,5 méteres
betonajtó, amin át kell haladni.
Úgy gondoltuk, hogy ezen az ablakon túl
a világ legnagyobb ereje tombol,
olyasmi, mint egy atomrobbanás vagy egy vulkán.
Beöltözik, áthalad a hídon, amilyen gyorsan tud.
Berakja a többszörözőt, megnyomja a gombot, kilövi, visszajön.
Tök jó volt itt forgatni mindenkivel.
Rengeteg napig dolgoztunk ebben a helyiségben.
Egy csomó variációt vettünk fel ugyanazokból az eseményekből,
újra és újra, majdnem mint az Idétlen időkigben.
Nyomja meg a zöld gombot!
Az az. Most lője ki!
Megcsinálta. Jöjjön vissza! Gyerünk!
Voltak érdekes pillanatok,
amikor mindnyájan mintha megzakkantunk volna.
A bezártság miatt mindenki befeszült.
Ez az!
Nem is tudom, hány napot töltöttem itt.
Felvettük a jelenetet,
az A verziót, a B-t, a C-t, D-t, E-t, F-et, G-t, H-t,
I-t, J-t, K-t, L-et, M-et, N-t, O-t, P-t…
Amikor hazamentem, erről álmodtam.
Másnap jöttem vissza, és kezdődött elölről az egész.
Otthon pedig megint ezzel álmodtam.
A következő nap pedig megint újra ez volt.
Szerintem sosem felejtem el az Időmagot.
A Fonót jó hosszan terveztük.
Fontos volt, hogy valóságosnak tűnjön.
A rajzolók óriási munkát végeztek.
Ők alkották meg a koncepciórajzokat.
Aztán az előkészületek során megbíztunk
egy Trixter nevű német céget,
és ők megpróbálták az egészet életre kelteni.
Eredetileg akkora lett volna, mint egy hold.
De ahhoz, hogy akkora legyen a képernyőn, amekkorának látjuk,
annyira messze kellett volna lennie,
hogy nem tudták volna
megpróbálni megjavítani.
Benson és Moorhead ragaszkodott hozzá, hogy sok színt használjunk.
A teljes spektrumot látni akarták.
Az Időmag bevilágítása
monumentális feladat volt, az egész évad legnagyobb munkája.
Ahogy a karakterek mozognak a térben,
szivárványszínű mintázatok siklanak át rajtuk.
Öt percünk van.
Ezt nagyon nehéz volt megoldani.
Az első probléma az volt, hogy nincs olyan LED-lámpa, ami képes
a szivárvány színeit elkülönítve megjeleníteni.
Úgyhogy a fővilágosítóm, Mark Taylor
Chris Townsenddel, az effektesek vezetőjével együtt
effektes eszközökkel kidolgozott egyfajta rajzolt szivárványt,
amit rányomtattunk aprócska lapokra.
Akkorák voltak, mint egy mikroszkóp tárgylemeze.
Ezeket aztán becsúsztattuk olyan szerkezetekbe,
amiket főleg moziknál használnak,
mozgó LED-es, pontforrásos, szpotlámpás szerkezetekbe.
A lapocskán áthaladó fény
tulajdonképpen szivárványszínt vetít a teremre.
Viszont kiderült, hogy az, amit betápláltunk a gépbe,
az, amit kinyomtattunk,
és az, ahogy kinézett, amikor megvilágítottuk,
mind teljesen más volt.
Szóval visszafelé kellett gondolkoznunk.
Láttuk a terveket és a végeredményt,
miután kivetítettük a fényt.
Nem olyan volt, mint terveztük.
A terveken furának kellett lennie,
hogy a való életben, a forgatáskor normálisan nézzen ki.
Nemcsak az előkészületek tíz hete ment rá,
hanem a forgatás első tíz hete is,
mielőtt átköltöztünk az Időmag vezérlőjének díszletébe.
Ennyi ideig tesztelgettük.
Higgye el, ha megáll, meghal.
Jól van.
Na lássuk!
A szkafanderrel az volt a fő célunk,
hogy minél ormótlanabbra csináljuk.
JELMEZTERVEZŐ
Akár hiszik, akár nem, ezt nem egyszerű ilyen léptékben megoldani.
Már jó.
Ahhoz, hogy a működjenek az anyagok,
egy csomót kísérletezgettem, hogy mivel lehetne kezelni a szövetet,
amivel retró hatás érhető el,
úgy, hogy közben működő védőruházatnak tűnjön.
Egy latex anyagnál maradtam,
amit rápermeteztünk egy vászonra.
Majd három héttel később kiderült, hogy rózsaszínné válik,
mert a latex reakcióba lépett az UV-vel.
Aztán kellett valami UV-védő…
A lényeg, hogy ment a kukába.
Kellett egy másik, pedig már ki volt gondolva az egész.
Az időmagos szkafander szétmállik az időenergiától,
és volt egy…
egy alsó réteg, ami csillogó, steppelt hatást keltett.
Azt is nehéz volt kitalálni,
hogyan küldjük át a több száz méternyi varrást a gépen.
Speciális nyújtógépek kellettek hozzá.
Egy csomó ravasz megoldást kellett alkalmaznunk.
Azt sem akartuk, hogy a színészeken egy ilyen nehéz és hatalmas ruhadarab
egy mozgó farsangi jelmeznek nézzen ki.
Az ember azt hinné, hogy könnyű valami ormótlant csinálni,
de rá kellett jönnünk, hogy valójában nem az.
Voltak olyan alkalmak, amikor a Fonó kilövője felé megtett utat
viccesnek szántuk, egyfajta morbid humorforrásnak.
Máskor pedig igyekeztünk
a végletekig növelni a feszültséget.
Tudtuk, hogy minél nehezebb odajutni,
annál fájdalmasabb lesz.
Például a Gravitációban,
amikor valaki el akar érni valamit, de nincs tehetetlensége,
fizikai képtelenség jobban próbálkoznia,
hogy elérje, és ez is ilyen volt.
Bátorság! Maga nagyon bátor.
Több jelenet van, ahol egy karakter a hídon halad
az Időfonó felé, hogy megjavítsa,
vagy megoldjon egy problémát, és ezért
az is fontos volt, hogy amikor kimennek oda,
hatással van rájuk az időenergia.
Ha nem vigyáznak,
és az időenergia túl erős,
a szkafander elkezd szétmállani és spagettifikálódni.
Vagyis szinte minden snittben
van valamilyen effekt magán a szkafanderen.
Látszik a képen, ahogy megy tönkre, elporlad,
kiszakadnak belőle szálak a spagettifikáció miatt.
Ugyanúgy, ahogy a hasonló jelenetekben már láthattuk.
Érdekes folyamat volt
kidolgozni azokat a jeleket,
amikből látszik, hogy a szkafander elsorvad.
Mindenkit 40 képkockával vettünk fel,
hogy kicsit lassabbnak tűnjön a mozgásuk.
Owen és Jonathan is nagyot alakított,
amikor rajtuk volt a ruha.
Megnyomom a zöld gombot.
Néhány jelenetben a ruha csak számítógépes animáció,
de igyekeztünk minél többet használni az igazi szkafandereket.
Ez az!
Az áldóját!
Mit csináljak?
Vagy az idősík marad meg, vagy semmi.
Nem elég a Szent Idősíkot védelmezni, Loki.
Azon is van egy csomó halál, pusztítás
és igazságtalanság.
Olyan isten akarsz lenni, aki elveszi a szabad akaratot,
hogy megmaradjon ez?
Mi értelme a szabadságnak, ha mindenki meghal?
Ki vagy te, hogy beleszólj?
Ki vagy te, hogy eldöntsd, hogy nem harcolhatunk?
Tom már a legelején mondta a második évaddal kapcsolatban,
hogy ha ez arról szól, hogy Loki önmaga legjobb énjévé válik,
az nem történhet meg anélkül,
hogy megbékélne a múlttal.
És ehhez mindent el kell fogadnia, a hibákat is.
És érdekes volt belegondolni, hogy csak egyféleképpen lehet igazi hős,
olyan, aki sosem élvezi az előnyeit a mostani döntéseinek.
Övé lesz a trón, amire vágyott,
de nem úgy, ahogy gondolta.
A barátaival akar lenni, de ez nem megy.
Az igazi önfeláldozáshoz az kell,
hogy megértse, ki is ő valójában.
Loki, mit csinálsz?
Tudom, mit akarok.
Tudom, milyen istennek kell lennem.
Érted.
Mindnyájunkért.
Amikor belép az Időfonóba, és feláldozza magát,
az egy olyan pillanat, ami már rég esedékes volt,
de nem számítottunk rá.
Azt akartuk, hogy óriási tettet hajtson végre,
és így lehessen egy átlagos istenből hatalmas istenség.
Volt egy változat a forgatókönyvből,
a legvégéből.
És valamivel egyikünk sem volt teljesen kibékülve.
Az volt a gond, hogy Loki nem pusztította el a Fonót.
Megakadályozta a Fonó összeomlását, és felült a trónra.
Éreztük, hogy valami nem stimmel.
Meg akarja menteni a Fonót,
övé a trón, és kész.
De az zavart minket, hogy nem volt benne önfeláldozás.
Rájöttünk, hogy el kell pusztítania a Fonót,
hogy átvállalja a Fonó fontos feladatát.
Bár ő nem nyer vele semmit.
Most már kézenfekvőnek tűnik, a tökéletes megoldásnak,
de ez nagy vízválasztó volt az előkészületek során.
Lokinak el kell pusztítania a Fonót, hogy ő legyen a Fonó.
Leszakad róla a hétköznapi ruhája,
és előtűnik a végső lokis öltözet,
majd elkezdenek visszanőni a szarvai.
Már fel is vettük, ahogy Tom felmegy a lépcsőn,
és elfoglalja a helyét a trónon,
miközben fogja az idősíkokat, és az egészet egyben tartja.
Ez hatalmas pillanat volt.
Nehéz volt eldönteni, milyen hangulata legyen a jelmeznek.
Kellett benne lennie valami szerzetesi egyszerűségnek,
de Loki már régóta akarja a trónt, király akar lenni.
És úgy is mozog,
mintha mindenek felett állna, mint egy király, de közben mégis szerény.
A felelősség súlya miatt szerény.
Ki kellett találnunk, mivel tudná mindezeket közvetíteni a jelmeze.
-A finálé. -A Loki fináléja.
-Igen. -Az első és második évadé.
Átélhető, megindító, hiszen olyan sok mindenen ment keresztül.
Sokat küzdött, sokat szenvedett.
Sok kérdés felmerült.
És azzal, hogy most visszatér ide,
valamit újra elfogad.
Tulajdonképpen újra megtalálja önmagát.
És érdekes, hogy már az elejétől fogva,
már novembertől kezdve azt mondtuk,
-hogy az egész olyan organikus. -Igen.
-Ez Loki személyiségéből következik. -Bizony.
-Valóságos. Logikus. -Nagyon is érthető.
Most mutatkozik meg, milyen valójában.
Így van, igen.
Az tetszik benne, hogy a színek ismerősek lehetnek,
és a formák is,
de a szerénység, az új.
-Most már nincs… -Páncél.
Nincs páncél, nincs fém, nincs mellvért.
-Ez amolyan átmenet. -Így sebezhetőbb.
Igen. És kicsit átmenet
a király… és a szerzetes között.
-Igaz? -Igen.
Ez olyasvalakinek a köpenye,
aki elkötelezett egy olyan cél iránt,
-ami túlmutat önmagán. -Igen.
Ebben a ruhában egyesül a céltudatosság és a praktikum.
-És a felelősség súlya. -Igen.
-Így van. -Aha.
Talán Möbius mondja a hatodik részben,
hogy néha a cél a legkevésbé sem fennkölt,
de ennek a terhét cipelni kell.
Loki ezzel a ruhával fogadja el ezt a feladatot.
Az első tíz évben, a filmekben Lokinak a dicsőség volt a fontos.
Gonosz volt, és csak a trón érdekelte.
De ebben az évadban rájön, hogy a fennkölt célja,
hogy mindenki más terhét cipelje.
Elfogadja azt az odaadó embert, aki lett belőle
ez alatt a két évad alatt.
És közben elfogadja a múltját is,
valamint az asgardi istenségként betöltött szerepét,
hogy mindent egybefogjon, és megmentse a barátait.
Esélyt ad nekünk.
Félistenként a mágikus képességeit
csak növeli, hogy rádöbben,
hogy az a hatalom, hogy ő irányítja az idő menetét,
a története végét jelenti.
Csak így tud szembeszállni a Megmaradó nagyszabású tervével.
Óriási lehetőség volt,
hogy megmutassuk egy karakter fejlődését,
a kicsinyességtől addig, hogy másokért vállal áldozatot,
és ennek érzi is az értékét.
Egy ilyen történetet elmondani, pláne manapság, nagy ajándék volt.
Az is nagyon fontos volt,
hogy az áldozat nem csak egy szuperhős áldozata volt,
hiszen sosem élvezheti az előnyeit.
Nem úgy menti meg a barátait, hogy aztán velük lehet.
Ez tiszta önfeláldozás.
Ő Atlasz az idők végezeténél, aki kézben tart mindent.
Mindez onnan indult, hogy egy olyan történetet akartunk elmondani,
aminek van mitikus súlya,
és illik a skandináv mitológiához, amire ez az egész épül.
Emlékszem…
több mint két évvel ezelőtt vettem fel ezt először, még az első évadban.
Az első évad egy új kezdet volt.
Elvettünk Lokitól mindent, amit ismert.
Elvettük tőle Asgardot, Thort, Odint.
Új kezdet, új történet, új fejezet volt.
Ebben a kezeslábasban állva remélem,
hogy a közönség elfogadja és szeretni fogja ezt az új történetet.
Mindegy, mennyire odateszi magát az ember, mindig ott van a bizonytalanság.
Csak reméljük, hogy szeretni fogják,
és ugyanannyira érdekli majd őket ez az új dolog, mint engem.
Szerencsém van, és hálás vagyok a közönségnek,
mert úgy tűnik, az embereket érdeklik
az ötletek, a karakterek, a TVA világa,
az alakítások és ez a sok új arc az MCU-ban.
Tehát végtelenül hálás vagyok,
és őszintén szólva roppantul izgatott is.
A feliratot fordította: Gáspár Bence