DAG ETT SÄSONG TVÅ
Då var det dags. Dag ett av nittio.
Måndag den 13 juni 2022.
London, Storbritannien.
Tiden existerar inte på TVA och inte i Lokes värld.
Så här är vi... I mitt huvud existerar den.
Jag vaknade i morse full av förväntan och tacksamhet.
Jag känner mig så lyckligt lottad att få göra det här.
Det är så roligt att vara tillbaka.
I spel igen, på TVA med det här underbara gänget.
ANKOMSTZON 900 209
TIDSVARIANSMYNDIGHETEN
Det var spännande att börja utforska multiversum i den första säsongen.
Det är nåt hemskt på gång.
Men med tidsresor och multiversum kan handlingen bli väldigt komplicerad.
Då brukar man behöva göra det så enkelt som möjligt-
-och fokusera på rollpersonerna.
Mobius, det är ju jag!
Jag känner inte dig.
Initialt behövde vi diskutera hur det här passar in i MCU-
-hur det passar in med andra berättelser och hur det påverkar andra karaktärer.
Men i möjligaste mån har vi sen försökt backa ett steg-
-och bara försökt berätta vår historia.
Du var skurk, men inte längre. Jag trodde att vi var de goda, men jag är osäker.
Du har åtminstone fått oss att ställa viktiga frågor.
Vi ville framhäva vilka som är viktiga för Loke och för oss-
-och den personliga aspekten av vad en tidslinje innebär.
Vår uppgift blev att leda in karaktärerna i en sårbarhet-
-som framhäver deras mänsklighet.
Jag vet hur svårt det är att vända allt man har trott på ryggen.
Men TVA måste förändras, och det måste börja nu.
Det är som en snöglob.
TVA är som en snöglob med sprucket glas där allt har skakats om.
TVA:s process liknar nu Lokes process i första säsongen-
-med självrannsakan och analys av institutionen som sådan.
Han skapade allt det här! Han stal era liv!
Han har alltid haft svårt att finna en familjetillhörighet i MCU-
-men har funnit en ny familj på TVA.
Det här började alltså när du färdades till dåtiden genom tidsdörren?
Vart ska vi gå?
Personkemin mellan skådespelarna ville vi utforska mer.
Det har klaffat mellan dem sen första början och de har haft så roligt-
-så det ville vi bygga vidare på.
Vi klarade det! Segern är vår!
Det är en unik samling människor.
Det var stora utmaningar i den första säsongen.
Vi hade en global pandemi som faktiskt förde oss samman.
Jag tycker att det märks.
Inte illa.
Det var roligt att vara tillbaka. Vi hade inte träffats på länge.
Jag behövde tänka på hur vem B-15 var i säsong ett, och hur hon utvecklas.
Jag fick lov att se om avsnitten.
Vem var hon egentligen? Hur låter hon? Hon rör hon sig?
När jag fick på mig kläderna föll allt på plats.
O.B.? Det här är Casey. Han kan bli till hjälp.
Det var många som jag inte fick spela mot i säsong ett.
Den här säsongen har jag fått spela mot alla. Jag menar verkligen alla.
Det finns en så fantastisk personkemi där.
Tack vare de nya karaktärerna som har tillkommit-
-får vi se mer av TVA.
-Är du Ouroboros? -Ja.
Författaren till TVA-manualen.
-Har du läst den? -Jag har i princip memorerat den.
-Kan du signera mitt exemplar? -Så gärna!
Det här är häftigt, för jag har älskat Marvels universum väldigt länge.
Hej! Välkomna till verkstaden.
Jag har drömt om att få bli en del av MCU-familjen-
-men det är först på senare tid jag har återupptagit skådespeleriet.
En dag sa min agent att Kevin Feige skulle ringa till mig.
Han sa att han skulle ringa mellan klockan 17 och 19.
Jag var så nervös och samtidigt väldigt uppspelt.
Jag satt i möte då och sa till personen som jag hade mötet med:
"Jag ber om ursäkt, men jag måste avvika klockan 16.50."
Jag förklarade inte varför.
Prick klockan 16.50 gick jag därifrån-
-och väntade på att Kevin Feige skulle ringa.
På vägen hem i bilen ringde telefonen.
Jag svarade och en röst i andra änden sa:
"Hej, Ke. Det här är Kevin Feige."
Han sa att han hade tyckt så mycket om Everything Everywhere All At Once.
Där satt jag och körde...
...och han lovordade min rollprestation och filmen.
Jag blev tårögd.
Jag fick svårt att se, så jag behövde stanna till vid vägkanten.
Och så pratade vi, och...
...han sa: "Vill du komma med i MCU-familjen?"
Jag blev utom mig av lycka. Jag blev så glad.
Det betydde så mycket för mig.
Fint att vara ett team.
Ett par månader senare satt jag på flyget till London.
Det var allt ni behöver veta.
O.B. blev en rolig ingång till verkstaden på TVA-
-som var ännu ett intressant område att utforska.
Allt ni behöver veta om plattan har jag skrivit om här.
Vi ville också berätta mer om våra tidssoldater.
Vi lär känna general Dox, spelad av Katie Dickie-
-och jägare X-5 som blir Brad Wolfe, spelad av Rafael Casal.
Välkomna tillbaka.
Ta gärna av tidshalsbandet och behandla mig som högre rankad.
-Jag jobbar inte här. -Bra poäng. Du borde sluta snacka.
X-5 eller Brad Wolfe är skurk i säsong två-
-även om det är ett knepigt ord när det gäller en serie-
-som handlar om att belysa dualismen och mänskligheten hos en skurk.
Vi har beskrivit X-5 och Brad Wolfe-
-som en sorts spegel för Loke.
Han känner sig också förfördelad och söker rättvisa-
-och försöker få grepp om det goda i sig själv.
Du kan behöva lite perspektiv. Jag ska hjälpa dig.
Det är du. Du är problemet.
Varje gång vi har hittat en version av dig.
Jag skulle göra Loke illa till mods.
Det kunde Tom och jag lattja med.
Det fina med X-5 eller Brad Wolfe är att han har jobbat på TVA länge-
-och kan Lokes akt utan och innan.
Jag sa några taskiga saker tidigare. Nämnde din mamma också.
Det beklagar jag verkligen.
Vad gör den här?
Det är Tom som slår an tonen.
Vi pratade mycket om att definiera ett golv och ett tak för serien.
Tom blir referensen för hur mycket man ska spela ut.
-Nu har vi koll på omfattningen. -Ja, precis.
Som veteran i den här världen vet han vad som behövs i en scen.
Det är häftigt att se honom få allt på plats.
"Vi spelar ut det här, överspelar det här..."
-Du jagar motorcykeln och jag jagar dig. -Ja, precis.
Många av oss har aldrig spelat i en sån här värld-
-där folk teleporteras, river väggar och flyger genom tid och rum.
Man kan behöva lite hjälp att vänja sig.
Tom är mycket mer än bara huvudrollsinnehavaren.
Han är med vid författarbordet på specialeffektsmötena...
Han är i högsta grad delaktig i skapandet av allt som Loki är.
En grupp människor har en gemensam aura-
-som är unik för den tidpunkten. Förstår du?
Som att man ritar med hela knippet...
Tom är underbar. Han är alltid beredd att göra en tagning till-
-och beredd att ge 20 procent till.
Han vill leverera, han vill prestera.
Han har ett specifikt mål när han arbetar.
Det är mitt jobb som klippare att vara lyhörd för hans skådespeleri.
Tom jobbar med nyanser.
Han kan justera rytmen eller intensiteten-
-men är alltid djupt fokuserad.
Det handlar inte om var eller när, utan om vem. Vilka som är viktiga för mig.
Jag kan skriva om berättelsen.
Ridå.
Nåt intressant var att varje morgon började med-
-att Tom kom in i studion-
-men innan man såg honom, hörde man honom-
-för han hade en liten bärbar högtalare med sig.
Man hörde honom komma in i studion och gå fram till scenografin.
Och när han kom blev det fart på alla och så god stämning.
Det var så varje dag började.
Det är häftigt att ha honom där i täten som Loke-
-och hela det härliga gänget samlat.
Ett gäng som faktiskt räddar hela mänskligheten.
Det är ju ändå det vi gör här på TVA.
Vi behöver ta itu med Han som återstår.
Det ska vi göra, men då behöver jag en Loke som återstår.
Du kan inte försvinna stup i ett.
Vi ville använda oss av tidsloopar i den här säsongen.
Vi pratade mycket om Kurt Vonneguts roman Slakthus 5-
-där en person spastiskt rör sig i tiden-
-och försöker få grepp om sitt liv utifrån brottstycken som upplevs i oordning.
Det fanns nåt där som anknöt till Loke.
Han försöker desperat ta sig tillbaka till TVA-
-för att varna dem för det hemska som kommer-
-men kan inte ens stanna kvar på en och samma plats.
Nåt hände med tidens beskaffenhet.
När Han som återstår dödades av Sylvie började tidslinjerna förgrenas.
Loke tappar sin förankringspunkt i tidsdimensionen.
Jag kan vara på det dåtida TVA, men så tunnas det ut och jag slits isär-
-och slits fram och tillbaka genom tiden.
-Hur kan det vara möjligt? -Jag vet inte, men rätt vad det är...
Hans fysiska gestalt har inget fäste i den temporala verkligheten.
Jag står här och jag existerar här och nu.
Jag är här i rummet och här i tiden.
Lokes problem är att han är förankrad i rummet, men inte i tiden.
Det gör att han hoppar...
Jäklar!
...mellan dåtid, nutid och framtid.
Han befinner sig på en plats och sen på samma plats i en annan tid.
Det får honom och hans omgivning ur balans.
Det ser ut som om han försvinner.
Nu försvann du. Det är för hemskt att se.
-Det var ju inte så farligt? -Jag ljög.
Det här har utvecklats på manusnivå, rollnivå och visuell nivå.
Vi kom fram till att det vore intressant om det här skeendet var plågsamt.
Det har Tom verkligen tagit fasta på.
Väderkvarnen, och så ner...
Han har bjudit på ett fantastiskt skådespeleri-
-som vi på specialeffektssidan sätter ihop för att skildra-
-hur han flackar mellan olika tidpunkter.
Loke slits isär på molekylnivå.
Varenda atom, varenda cell i hans kropp-
-slits isär, monteras isär-
-för att sen snabbt monteras ihop igen i en annan tid.
I en replik beskrivs det som att han föds och dör på samma gång.
Det gällde att gestalta det visuellt och få det att verka fasansfullt-
-som i en skräckfilm, fast inte lika blodigt-
-utan mer elegant.
Det bär emot att medge-
-att min fysiska katalog är så pass begränsad-
-att jag faktiskt inte kan tidsglappa, så det fick vi lösa.
Jag visste förstås att jag skulle få stöd av vår begåvade specialeffektsavdelning.
För att ge dem material att arbeta med filmade vi olika varianter på-
-hur jag spann in i eller ut ur verkligheten-
-slets från den och rycktes in i den.
Kan vi göra en tagning där du kommer mot kameran?
Vänd dig om och kasta dig mot kameran.
Han ger oss massor av material där han gör det här helt fantastiskt.
Man hade inte kunnat ha en bättre skådespelare för det här.
Jag kanske ska göra en åt det hållet också, och snurra runt.
I klippningen satte vi ihop beståndsdelarna.
Vi tog materialet där han fäktade som vildast med armarna-
-och skapade en effekt utifrån det.
Sen la vi på ljud av saker som töjs ut, av ben som knäcks-
-och allt möjligt som förstärker effekten av tidsglappandet.
Sen tar vi de olika versionerna-
-smälter samman dem och glider mellan dem.
Vi skapar en 3D-simuleringen på datorn-
-med hjälp av simulerings- och modelleringsprogram-
-för att skapa känslan av att han slits genom tiden-
-och föds och dör på samma gång.
Hatten av för specialeffektsteamet som hjälper till-
-men det har också varit väldigt fysiskt, mer än jag väntade mig.
Londons akademi för modern dans.
På så vis kunde vi leka med att låta Loke hoppa mellan tidpunkter-
-på olika förgreningar av den heliga tidslinjen-
-men hela tiden till personer han känner eller platser han har varit på.
Det börjar gå upp för oss att kanske på nåt sätt-
-så är Loke klistret som håller allt samman.
Var och en av dina vänner har en egen tidsaura, visst?
Det innebär att en grupp-
-har en gemensam aura som är unik för just den tidpunkten.
Vi ville utforska de olika personerna på TVA på djupet-
-och deras drivkrafter i denna omvälvande tid.
Instruera TVA att omedelbart sluta beskära.
Alla på TVA har gått en särskild väg-
-och nu får de veta att den vägen har varit påtvingad dem.
De har haft andra liv. De är varianter.
Jag är ingen jägare och du ingen analytiker.
Det här är inte på riktigt.
Det är svårt att överblicka hela historien.
Det är tidsglapp, vi har dåtida Loke, nutida Loke-
-dåtida B-15, nutida B-15, B-15:s variant på tidslinjen...
Nyligen pratade vi om att det var första gången vi såg Loke tidsglappa.
"Nej, vi har sett det förut", sa jag.
"Nej, vi har filmat scenerna i oordning", sa de då.
"Och det var B-15:s variant på tidslinjen, inte B-15 på TVA."
Stökigt!
Vi pratade mycket om hur de skulle reagera på beskedet att de haft liv på tidslinjen.
För B-15 var det annorlunda.
Sylvie visade henne hur hennes liv där var.
Jag såg lycklig ut.
Och nu?
Så hon kommer in i det här med en bestämd känsla.
Hon vill tillbaka dit, men behöver också verka för andras rätt till det.
De har liv på tidslinjen, Mobius.
De borde få en chans att leva dem.
Det fina i manuset är att alla gör sin egen resa.
I början har jag full mundering, tidspinnen i högsta hugg-
-och sänker gudar.
I slutet har jag slipsen på sned och inget pansar.
Hon blir mjukare och mjukare-
-och blir mer lik den hon var på tidslinjen-
-än den som TVA gjorde henne till.
Nu finns ingen återvändo.
Vem har sagt nåt om att återvända?
I dag ska vi filma scenen-
-där Loke söker upp Mobius på tidslinjen-
-där han lever sitt ursprungliga liv och jobbar på...
Det står här, faktiskt. Han jobbar på Piranha Powersports.
Där säljer de såna här grejer.
Man brukar säga att vattenskoter är motocross för intelligenta.
Är du redo att känna dig som Poseidon? Hoppa upp.
Hur skapar jag en personlighet för Don som skiljer sig från Mobius?
Jo, Don är säljare.
Det ligger för honom att försöka sälja saker.
Det hawaiianska ordet "mana" beskriver en själslig kraft som genomsyrar universum.
Är du redo att grensla den här bjässen och suga i dig mana?
Mobius är mer en luttrad utredare.
När man har jobbat med det här länge är risken att man går på rutin.
Allt känns förutsägbart och avslaget.
Men du ger nytt liv åt det här.
Situationen är rolig. Världen är rolig.
Karaktärerna har... De har karaktär.
Mobius kan vara excentrisk tack vare att Loke är det.
Men själva ser de sig som de normala i en absurd värld.
Vind i håret, salta stänk i ansiktet-
-och inget annat än öppet hav framför dig.
Jag känner mig som ett med vågorna.
På tidslinjen är O.B. science fiction-författare.
Han heter A.D. Doug och är filosofie doktor, mycket intelligent-
-men brinner för författarskapet.
Han skriver helt otroliga science fiction-romaner-
-som ingen vill läsa.
Titta, det finns ett ex kvar! Den här borde du läsa.
Nu befinner vi oss i hans verkstad.
Det är en av de häftigaste scenografier jag har sett.
Nåt som har förvånat mig i den här serien är att scenografin ofta är fysisk.
Det var så det var när man spelade in film på 80-talet.
Det är verkligen en fröjd för ögat.
Är vi säkra härinne?
Ja, det finns inte en människa på flera mils avstånd.
Att få reda på att man har tagits från en tidslinje-
-och satts att jobba på TVA-
-sätter fart på funderingarna om vilken person man var förut.
Tack och lov att du är här!
-Hur kom du hit? -Vart då?
Till Alcatraz.
Att få bekanta sig med Casey som variant-
-och spela in de här Alcatraz-scenerna var häftigt.
Att Casey var fånge där tyckte jag var en grymt bra skruv.
Jag minns när jag såg manuset: "På riktigt? Det är grymt!"
Du får ta dig härifrån själv. Beklagar.
Vi träffar Brad Wolfe i det första avsnittet-
-när han tittar i Mobius vattenskotertidning.
Där går det upp för honom:
"Det finns en större värld därute som jag inte har fått uppleva."
Han har rest tillbaka och manipulerat historien.
Han kan inte fixa så att han skapar Star Wars eller nåt annat omvälvande-
-men kommer på att han kan kan göra film av serietidningar-
-innan det blir en stor grej.
-Är X-5 skådis nu? -Kan vara en täckmantel.
Det ser rätt äkta ut.
Här ser vi premiären av Zaniac på 1970-talet.
Folk har samlats för att se superstjärnan Brad Wolfe-
-i huvudrollen som Zaniac.
Loke och Mobius ska ta reda på varför X-5:s spårare har lett dem hit.
De finner till sin förvåning att han är en helt annan person här.
-Hur känns den plötsliga berömmelsen? -Vet inte. Men jag ser bra ut!
Titta bara! Jäkligt snygg!
Brads film håller knappast i längden.
-Du kommer att sabba mitt liv här! -Ditt liv här?
Att få braka in genom dörrar, kuta i gränder-
-flyga ner för trappor och jagas av en gud i en underjordisk labyrint-
-är ju alltid ett äventyr.
-Gör du dina egna stunts nu? -Jätteroligt.
Jag pratade med producenten Kevin Wright-
-när vi hade filmat scenen där Sylvie dödar Han som återstår.
Det var det sista vi filmade i Atlanta till den första säsongen.
"Vart tar Sylvie vägen nu, tror du?" frågade han.
"Ja, vart kan hon ta vägen...? Hon är nog väldigt hungrig", sa jag.
Man ska passa sig för vad man säger till producenter-
-för plötsligt står jag där i McDonald's-kläder-
-och beställer allt på menyn.
-Hur gör man? -Vad önskas?
Inte ekorre, pungråtta eller råtta. Nåt dött som inte har ett ansikte.
Tack.
Det är en metafor för Sylvies önskan-
-att få uppleva hur det är att leva i verkligheten.
Att inte ständigt behöva vara på flykt-
-och gömma sig på apokalyptiska platser där hon är i konstant fara-
-utan bara få leva ett vanligt liv.
Hon är på en förgrenad tidslinje-
-och har för första gången en egen, fri vilja, viket hon aldrig har haft.
Sylvie hör inte hemma på den heliga tidslinjen-
-och har varit på flykt från TVA sen hon var barn.
Det här är första gången hon får prova på friheten att välja.
Jag skulle gärna se TVA brinna ner-
-men jag tänker inte åka tillbaka. Jag lever mitt liv här nu.
Sylvie förstår hur mycket hon har gått miste om-
-och börjar knyta band till några enstaka människor.
Och hon börjar förstå hur viktigt det är för henne.
Dina vänner är tillbaka där de hör hemma.
Men utan dem...
...var hör då jag hemma?
Vi skriver våra egna berättelser nu.
Vi ville behålla vårt fantastiska team från säsong ett i möjligaste mån-
-så Kasra Farahani var produktionsdesigner även den här säsongen-
-och har faktiskt regisserat ett avsnitt.
Detsamma gäller Dan De Leeuw.
Han har gjort specialeffekterna i många av våra filmer och Oscarsnominerats för det.
De har gjort ett bra jobb i sina nya roller.
Vi har också med oss Aaron och Justin från Moon Knight-
-som har axlat den stora regissörsbördan här-
-och regisserat fyra av sex avsnitt.
Våra fyra regissörer Aaron, Justin, Dan och Kasra-
-har haft stor respekt för det vi skapade i den första säsongen.
De vet att besten redan har fått liv-
-och har inte försökt ändra på allt-
-men har var och en gjort subtila avtryck i sina avsnitt.
En stor del av vårt arbete handlar av individer som utvecklas-
-från att vara skurk till att vara hjälte i sin egen historia.
Det var här allt började.
Sci-fi-aspekten i Loki rimmar väl med vårt tidigare arbete.
Vi hade frihet att ta ut svängarna i Moon Knight-
-och Kevin Feige sa redan från första början inför säsong två-
-att de bad oss för att det skulle bli annorlunda.
Det hade vi med oss som drivkraft, att det fick bli hur flippat vi ville.
Du ska inte komma så här.
Han hoppar, så du går först upp, och sen ner.
De har gjort skräckfilm tidigare, vilket märks på inspelningen.
De gillar att inzoomningar, symmetriska rörelser-
-och att bygga upp en stämning.
Och det är roligt som skådespelare, man vet att slutresultatet blir bra.
När vi planerar inspelningen med bildmanus och annan förproduktion-
-så jobbar vi med ritningar, foton och ibland modeller av scenografin.
Så de känns rätt bekanta.
I planeringsarbetet inför inspelningen-
-skrev vi ett tolv sidor långt dokument med generella visuella riktlinjer-
-och klippte ihop en timmes film med exempel på vad vi ville ha och inte-
-eftersom stilen skiljer sig från säsong ett.
Utifrån det satte vår chefsfotograf Isaac Bauman ihop en 700 sidor lång bok-
-inte bara med referensmaterial, utan som beskrev säsongens bildspråk-
-ner i minsta ljussättningsdetalj.
När man vill att ett projekt ska se stiliserat ut-
-ska man ha så snäva ramar som möjligt.
De olika stilarna ska inte spreta. Det ska vara en sammanhängande helhet.
Men vi ville ändå ha skillnader mellan de olika tidsperioderna-
-för det var ju motiverat, det kunde vi inte blunda för.
Så innan vi började filma det första avsnittet kartlade vi allt.
Varje tidsperiod, varje scenografi-
-allt var kalibrerat för att sticka ut.
Allt skulle vara specifikt och motiverat i den miljö där det förekom.
Genom att förbereda allt i förväg-
-såg vi till att varje del kändes som en bit av samma paj.
Den första säsongen deltog jag i efterarbetet med specialeffekter.
Jag älskade serien, så när jag fick frågan-
-om jag ville regissera ett avsnitt i säsong två, sa jag ja direkt.
Ironiskt nog blev det avsnittet med minst specialeffekter på hela säsongen.
Det var många som påpekade det:
"Märkligt att just du regisserar avsnittet med minst effekter."
"Jo, det har slagit mig..."
Avsnitt två har en konspiratorisk, thrillerartad handling.
De behöver hitta Sylvie och få veta vad som hände.
När jag läste manuset kändes det som nåt ur French Connection-
-och 70-talsfilmerna där man tar sig an mysterier ur protagonisternas perspektiv.
Dan kunde säga: "Det där du gjorde i avsnitt ett"-
-"och det där från manusläsningen, behåll det."
"Nu kör vi två raka, och en där du skruvar till det."
Berätta om Zaniac. Jag vill veta.
-Lägg av. Du struntar i min film. -Jag såg ju planschen. Den var kuslig!
Det är ingen skräckfilm, det är en "förhöjd thriller".
Det är filmkonst, faktiskt. Sånt vet du inget om.
Det är ju en tv-produktion såtillvida att man har inspelningsledare-
-och bolaget har kontroll över manus, men det är ändå präglat av samarbetsanda.
Manusförfattarna, producenterna och de andra avsnittsregissörerna...
Alla bidrar till varandras avsnitt.
Vi går igenom manuset med Tom, Owen och Sophia-
-som bidrar med sina rollers perspektiv, vilket hela tiden lyfter manuset.
Tanken är att den bästa idén till slut vinner.
Var det inte lite mycket med skuggspelet?
Jag tyckte det var finemang.
Jag har varit med på resan med Loki ett bra tag nu, sen hösten 2019-
-när vi inledde förarbetet inför säsong ett.
När arbetet med den här säsongen började-
-blev jag tillfrågad att vara författare, vilket var en stor ära.
Det är också rimligt eftersom mycket av handlingen kommer ur den här världen.
Sen fick jag den stora äran att få regissera avsnitt tre-
-som skiljer sig mycket från resten av säsongen.
Kasra gör långa tagningar av väldigt intrikata scener-
-nästan så att han gör hela scener i en enda tagning-
-vilket är häftigt och utmanande.
Det flyter bättre när man inte avbryter.
Vi jobbar olika. Du är en handlingens man.
Jag är mer genomtänkt och intellektuell. Jag lägger märke till allt.
Att det utspelas på världsutställningen bestämdes innan jag kom med-
-men det är en utmärkande och ikonoklastisk miljö.
Det är också en oväntad plats att hitta en av Kangs varianter på.
-Är de här ska vi hitta dem. -Om de är här, ja.
Det får vi ta reda på.
Det här är Midway Plaisance-
-som beskrivits som världsutställningens nöjespark eller souvenirbutik.
Det var en nöjesbetonad del med utställningar från olika delar av världen-
-som var mer tillgängliga för arbetarklassen.
Vilket pariserhjul!
Tack.
Det finns blåskärmar i båda ändar av scenografin för att utöka den-
-men vi har kunnat bygga en rejäl bit.
Vi har med Kairo, den egyptiska utställningen-
-en kinesisk by-
-och ett norskt långhus-
-med statyer av asagudar, där Loke inte är med.
Ibland glömmer jag att du är en av dem. En av dem! Vilken grej.
Vi visste att vi ville ha med Han som återstår-
-och nån form av variant av honom.
Men vi ville underminera förväntningarna och välja en oväntad riktning.
När vi ser Jonathan där på scenen-
-så är det Han som återstår, men i helt annan tappning.
Bli nu inte chockerade när jag säger...
...att tiden...
...är energins framtid.
Han är en skarpsinnig forskare, men född i fel tid.
Kanske kommer han en dag att bli Han som återstår.
Han kan komma att bli riktigt farlig, men nu är han en ganska charmig figur.
Det går bra här.
Vi är i det storslagna Chicago!
Mitt namn är Victor Timely.
Tiden är allt.
Den här spinnaren är prototypen-
-till tidsspinnaren som i själva verket utgör TVA:s kärna.
Tanken är att Victor Timelys uppfinningsrikedom-
-i kombination med informationen från TVA-manualen-
-som O.B. har skrivit-
-mynnar ut i den här prototypen.
Min tidsspinnare-
-inverterar elektricitetens temporaltärande egenskaper-
-minskar dess entropi-
-och samlar ihop den i fina, välorganiserade trådar av...
...kraft!
Den här viktorianska varianten spinner trådar av energi-
-eftersom syftet med den är att raffinera elektricitet.
Spinnaren på TVA fungerar likadant, fast med trådar av tid.
Den här spinnaren och den på TVA har likheter i utformningen-
-men den här är byggd med viktorianska material och metoder.
All vetenskap är fiktion-
-tills den är ett faktum!
Mr Timely. Har ni tid ett ögonblick?
-Givetvis. -Vi behöver tala om er framtid.
Gugu förstod precis vad vi ville med Renslayer.
Hon kunde lätt ha fallit in i rollen som skurk.
Det var du som valde Loke framför mig. Spela inte ut "laget"-kortet nu.
Det vore lätt att gestalta Renslayer som enbart makthungrig, punkt slut.
Men vi kände att det egentligen bottnade i en oförrätt-
-och att hon verkligen strävar efter stabilitet på TVA.
Hon är en antagonist, men ingen skurk.
Fröken Minut, din tur.
Fröken Minut är med mycket, så det blir roligt att få jobba med henne.
När hon behagar komma ut ur logen. Hon är ganska lynnig.
Redan innan både TVA och hon fanns, så skapade ni mig.
Och vi var tillsammans vid tidens slut.
Jag är här för att jag vet vilken magnifik man ni kan bli.
Vid inspelningen är Fröken Minut en lampa.
Vi har en ställföreträdare som spelar mot skådespelarna.
Sen går jag och regissören Kasra och klipper ihop scenen-
-och mina klippare gör sitt bästa för att få in Fröken Minut.
Sen spelar vi in Taras repliker.
Då finputsar vi scenen igen och hoppas att animationen ska falla på plats.
Rising Sun Pictures har gjort en suverän Fröken Minut.
De utgick från det orange originalet och gav henne en annan animationsrigg-
-för att göra henne mer mer uttrycksfull.
Titta bara.
Sen har vi den svartvita Fröken Minut i avsnitt tre.
Kasra som regisserade avsnittet ville ha henne som en klassisk tecknad animation-
-och det hade kunnat gå, men det hade blivit för dyrt.
Så vi frågade om de kunde rigga henne så att hon såg tecknad ut.
Bättre?
Det kunde de, och hon blev fantastisk.
Trots all din makt och all din förmåga-
-förblev jag bara ett föremål för dig. Din dator, din leksak.
I stället för det som jag hade kunnat bli.
Din tjej.
TEMPORALSTRÅLNING
Det här är kontrollrummet för temporalkärnan.
VÄLKOMMEN, HAN SOM ÅTERSTÅR!
Scenografin är kraftigt inspirerad-
-av europeiska och östeuropeiska kraftverk från mitten av 1900-talet-
-och amerikanskt luftrumsförsvar från den tiden.
När man går genom säkerhetskorridoren-
-passerar man genom flera metertjocka dörrar-
-och när man väl når fram till kontrollrummet-
-är dörrnischen tre meter djup.
Sen kommer man in här-
-och när man går genom luftslussen-
-passerar man genom en 2,5 meter tjock betongvägg.
Det ska visa att kraften utanför glasrutan är kolossal-
-jämförbar med en kärnexplosion eller en vulkan.
På med dräkten. Över bron så fort du kan. Ladda, avfyra och kom tillbaka.
Det har varit riktigt roligt att filma här med gänget.
Det har blivit många inspelningsdagar här.
Det är samma händelseförlopp om och om igen, som Måndag hela veckan.
Tryck på gröna knappen.
Tryck på den gröna knappen.
Så ja. Och avfyra.
Bra gjort. Kom tillbaka. Skynda dig!
Det uppstod några lustiga situationer-
-när vi började bli lite nippriga och få klaustrofobi.
Jag har tillbringat så många dagar härinne!
Vi spelade in den här scenen i version A, version B-
-C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P...
Jag drömde om det på nätterna-
-och nästa dag skulle vi göra det igen.
Sen hem och drömma, och tillbaka och göra det igen...
Jag kommer aldrig att glömma temporalkärnan.
Det låg en del arbete bakom spinnaren så att den skulle se verklig ut.
Dekorgänget gjorde ett fantastiskt jobb. De började med att göra skisser.
Sen lämnades de över till ett tyskt företag som heter Trixter-
-som försökte bygga nåt fungerande utifrån dem.
Den var tänkt att vara stor som en måne-
-men då skulle den behöva vara så långt bort-
-så det hade inte blivit praktiskt genomförbart.
Benson och Moorhead ville att vi skulle få in hela färgspektrumet i den.
Ljussättningen av temporalkärnan-
-var den mest omfattande under hela säsongen.
När skådespelarna rör sig där ser man regnbågsmönster spela på dem.
Du har fem minuter.
Det var faktiskt väldigt svårt att få till.
Till att börja med finns det ingen LED-ramp-
-som kan skapa ett regnbågsljus med avskilda färgpartier.
Så min chefselektriker Mark Taylor och effektsättaren Chris Townsend-
-och använde effektverktyg för att skapa en regnbåge-
-som vi sen skrev ut på små plattor-
-som ser ut som glasskivorna man använder i mikroskop.
Dem sköt vi ner i ljusriggar-
-som brukar användas som rörliga LED-spottar vid filminspelning.
Ljuset från dem bildade då regnbågsmönster i scenografin.
Men vi upptäckte att det vi hade i datorn, det vi skrev ut på skivorna-
-och det resulterande ljuset var vitt skilda saker.
Så vi behövde arbeta baklänges.
"Det här bildar alltså det här när det projiceras."
Mönstren vi använde behövde bli jättekonstiga-
-för att det skulle bli verklighetstroget i slutänden.
De tio veckorna med förarbete räckte inte till-
-utan det var först tio veckor in i inspelningen-
-som vi faktiskt kunde börja testa det här inne i scenografin.
Om du stannar, så dör du.
Okej.
Då var det dags.
Målet var att dräkten skulle vara så klumpig som det bara var möjligt.
Det är faktiskt inte lätt att åstadkomma i så här stor skala.
Fixat.
Bara för att få till materialet-
-så experimenterade jag mycket med bearbetning av tyget-
-så att det såg gammalt men ändå hållfast ut.
Jag hittade till slut en lösning med latex-
-som vi sprejade på tyget.
Men efter tre veckor upptäckte vi att det började bli rosa-
-när latexen reagerade med UV-strålning, så vi hade behövt UV-skydd...
Vi fick skrota det och börja om när vi redan gått igenom hela processen.
Skyddsdräkten skulle skalas av av temporalenergin-
-så den hade ett undre lapptäckeslager med en reflekterande yta.
För att få in alla hundratals meter tyg i maskinerna-
-behövde vi bygga särskilda riggar, så det var ett oerhört omfattande arbete.
Det var också en utmaning att skapa nåt man kunde ha på sig-
-som inte bara blev en vandrande dräkt.
Man tror att det borde vara lätt att skapa en klumpig dräkt-
-men det var det alltså inte.
Några vändor ut till avfyraren-
-var tänkta att bli roliga i allt sitt mörker.
I andra tagningar försökte vi bara dra ut på spänningen.
Ju mer besvärlig vandringen var, desto mer smärtsam var den.
Det är som i Gravity, när nån sträcker sig efter nåt, men tröghetsmomentet saknas-
-så det blir fysiskt omöjligt att nå fram.
Var tapper. Du är så tapper.
Vi har flera scener med personer som går ut på bron-
-för att laga tidsspinnaren.
Det som händer när personer går ut där-
-är att de blir påverkad av tidsenergi.
Om de inte är försiktiga och om tidsenergin är för kraftig-
-börjar dräkten brytas ner och "spagettifieras".
Så i de här scenerna appliceras specialeffekter på dräkten.
Vi nöter ner den, drar ut trådar och "spagettifierar" dem-
-som vi har gjort i andra temporalvisualiseringar.
Det har varit mycket intressant att finna ett bildspråk-
-som beskriver den här vittringen.
Vi filmade i 40 bilder per sekund för att sakta ner rörelserna lite.
Owen och Jonathan gjorde ett strålande arbete i sina dräkter.
Tryck på gröna knappen...
Ibland är dräkterna helt datorgenererade-
-men vi har försökt använda de riktiga dräkterna så mycket som möjligt.
Ja!
Alla tiders.
Vad ska jag göra?
Antingen överlever den heliga tidslinjen eller så gör inget det.
Det räcker inte att skydda den heliga tidslinjen.
Även där nere är det fullt av död, förödelse och orättvisa.
Vill du bli guden som fråntar folk deras fria vilja för att skydda det?
Vad tjänar fri vilja till om alla är döda?
Vem är du att frånta oss rätten att gå under i strävan, att gå under i striden?
Tom sa i ett mycket tidigt skede av säsong två-
-att om Loke ska bli bästa möjliga version av sig själv-
-så är det inte möjligt utan att han accepterar sitt förflutna.
Även de skamfulla delarna.
Och det är intressant att låta honom bli en sann hjälte fullt ut-
-som aldrig själv får njuta frukten av sina handlingar.
Han får tronen han har drömt om, men inte som han tänkt sig.
Han vill stanna hos sina vänner, men kan inte.
För att göra den ultimata uppoffringen måste han förstå vem han verkligen är.
Loke, vad gör du?
Jag vet vad jag vill.
Jag vet vilken sorts gud jag måste bli...
...för er skull.
För oss alla.
När han går in i tidsspinnaren och offrar sig själv-
-så är det ett öde för Loke som vi inte har förutsett.
Vi ville att han skulle ta steget från gud till Gud med stort g.
Det fanns ett manusutkast för hur säsongen skulle sluta.
Men vi tyckte att det var nåt som skavde.
Problemet där var att Loke inte förstörde spinnaren-
-utan räddade den, och intog sen sin tron.
Vi kände att nåt var fel där. Han räddar spinnaren och får sin tron-
-men problemet var att ingen uppoffring behövdes.
Då kom vi på att han skulle förstöra spinnaren-
-och ta över dess uppgift, utan att själv få ut nåt av det.
Nu känns det helt självklart, men det var en milstolpe när vi insåg-
-att Loke måste förstöra och bli spinnaren.
Hans vanliga kläder skalas av-
-och vi ser Loke i sin slutgiltiga dräkt, och hornen som växer ut igen.
Vi hade filmat scenen där Tom går upp för trappstegen-
-till det som blir hans tron där han håller samman tiden.
Det var storslaget.
Det var svårt att få till rätt ton i dräkten-
-för den skulle kännas sakral-
-men också förmedla att han har eftertraktat tronen, att få bli kung.
Och nu intar han en position där han har uppsikt över allt-
-som en kung, fast ödmjuk.
Ödmjuk av ansvarets tyngd.
Vi behövde skapa en dräkt som förmedlade allt det.
-Den stora finalen. -Av Loki, säsong ett och två.
Det är gripande, för han har gått igenom så mycket.
Så mycket kamp, så mycket lidande...
...och så många frågor.
Det här känns som om han hittar tillbaka-
-och slutligen accepterar saker.
Omdefinierar sig själv.
Ända sen i början i november har vi pratat om-
-att det ska ske organiskt.
-Och det här sker organiskt för Loke. -Ja, det är äkta.
-Utsidan speglar insidan. -Ja.
Jag gillar att färgerna och formen är bekant-
-men ödmjukheten är ny.
Borta är pansaret, metallen och harnesket.
-Det är en hybrid. -Mer sårbart.
Ja, och som en hybrid mellan en kung och en munk.
-Ja. -Visst?
Det här är en klädnad för nån-
-som har en uppgift som går bortom jaget.
Det är en skrud behäftad med ett syfte och med arbete.
-Och tyngd. -Och tyngd, ja.
Som Mobius säger i avsnitt sex:
"Ibland innebär ett syfte mer börda än ära."
"Man väljer sin börda."
Här axlar han den manteln.
De första tio åren med filmer törstade Loke efter ära.
Han var en skurk på jakt efter en tron.
Den här säsongen lär han sig att hans ärorika uppgift-
-är att bära andras börda.
Han omfamnar omtänksamheten han har odlat de här två säsongerna-
-och samtidigt sitt förflutna och sin status som asagud-
-för att hålla allt samman och rädda sina vänner.
Han ger oss en chans.
Hans magiska förmåga som halvgud förstärks i insikten om-
-att hans ansvar för att samordna och sköta tiden-
-är slutet på historien.
Det är hans enda sätt att motverka Han som återstårs grandiosa plan.
Vi såg möjligheten att låta karaktären utvecklas från småaktig-
-till nån som offrar sig för andra och inser värdet i det.
Att få berätta den historien, särskilt nu, är en ynnest.
Det är också centralt att det inte bara är en enorm uppoffring-
-utan att han själv inte får skörda frukten av den.
Han får inte umgås med vännerna han räddar.
Det är en fullständig uppoffring.
Han är Atlas vid tidens slut som håller allt samman.
Det bottnade i en önskan om att berätta en historia-
-med en mytologisk tyngd värdig den nordiska gudavärld varpå allt vilar.
Jag minns...
...när jag för två år sen satte på mig de här kläderna inför säsong ett.
Det kändes som en nystart-
-eftersom vi skalade bort allt det bekanta från Loke.
Vi lyfte bort honom från Asgård, Tor och Oden.
En ny början, en ny berättelse, ett nytt kapitel.
Jag drog på mig den här overallen och hoppades-
-att tittarna skulle ta emot och inspireras av vår nya berättelse.
Hur hårt man än jobbar, så finns osäkerheten där.
"Jag hoppas att de ska gilla det"-
-"och finna den här nya tappningen lika intressant som jag gör."
Jag är så tacksam gentemot tittarna som har visat ett sånt intresse-
-för karaktärerna, den här världen och TVA-
-och för de här nya fantastiska skådespelarna i MCU.
Så jag känner mig oerhört tacksam-
-och uppriktigt sagt innerligt lycklig.
Översättning: Karl Hårding