Echo er en figur vi har vært begeistret for lenge i Marvel Studios.
Det føltes riktig å presentere et nytt hjørne i universet.
I tegneseriene ble denne figuren introdusert i Daredevil-verdenen,
der hun taklet Matt Murdock, Kingpin
STEPHEN BROUSSARD - PRODUKSJONSLEDER
og den slags gatekriminalitet.
Men skitnere, mer urbant, i motsetning til det ytre rom eller Åsgard.
Det har vært stedet hennes i tegneseriene.
Her møter vi henne i Hawkeye-serien.
Derfra kunne vi gjøre mye med figuren.
Det var stort potensial, mange nye figurer vi kunne presentere.
I Echo var ekthet viktig for meg og
SYDNEY FREELAND REGISSØR/PRODUKSJONSLEDER
prøve å fortelle en ekte historie.
Fra begynnelsen av ønsket vi
å vise en verden som kanskje er ukjent for folk.
Men så åpner vi armene og sier: "Vi er ikke så forskjellige."
Vi prøvde å unngå spesialeffekter.
Det skulle føles som det mest jordnære i MCU.
Du presenteres for amerikanske urinnvånere.
Svært rørende.
Jeg er virkelig glad jeg kan åpne dørene.
Og nå kan vi vise folk at vi kan gjøre det vi vil,
kom igjen.
I Hawkeye er Maya Lopez en skurk.
Det var superspennende for meg, for
vi prøvde ikke å gjøre henne til Captain America.
Vi prøvde ikke å gjøre henne edel.
Fantastisk.
Vi tenkte: "La oss godta de feilene."
Det førte til en fullstendig, komplisert
fortelling og figur som vi kunne basere serien på.
Det er en fascinerende figur som
flykter fra hendelsene i Hawkeye og drar hjem.
Så det er i stor grad en historie om en fortapt datter.
Hun drar hjem og finner ut hvem hun er.
Er hun en kriminell mesterhjerne?
Kommer hun stadig til å være på feil side av loven?
Eller gjenopptar hun kontakten med en familie, et samfunn og en kultur?
Det er en unik syntese,
så vi har lagt hele seriens synsvinkel
i hendene på den utrolige skuespilleren Alaqua Cox.
Alaqua har slik en utstråling
at da hun spilte i Hawkeye,
det var hennes første rolle, kontrollerte hun skjermen.
Hun trakk deg til serien.
Figuren Maya Lopez
er mer obskur i tegneseriene. Hun er døv
og en ung amerikansk urinnvåner.
Med Hawkeye ville vi sørge for
TRINH TRAN PRODUKSJONSLEDER, HAWKEYE
at skuespilleren var døv.
Og vi lette blant amerikanske urinnvånere
etter en døv urinnvåner-skuespiller.
Når du setter begge sammen slik,
er det enormt omfattende
å finne den perfekte skuespilleren til Maya Lopez.
Vi så gjennom mange opptak,
og Alaqua, som er fra Wisconsin, urinnvåner og døv,
var perfekt til å spille denne figuren.
Du glemmer hvor mye de tok fra oss...
Hun var Maya Lopez.
Hvor mange av våre fedre og brødre. Faren min.
Og jeg glemmer ikke at du ikke beskyttet ham.
Slik du ikke hevnet ham. Du hadde sjansen. Nå er det min tur.
Her er hun.
Alaqua er utrolig. Et naturtalent.
Hun håndterer de følelsesmessige tingene svært bra
og er svært rolig og intens.
Både kroppen og auraen hennes er rolig.
Men det er intenst.
Kanskje jeg river over strupen din.
Eller kanskje hun gjør det.
Hei.
Vil du være snill eller slem purk?
-Hva? -Snill eller slem purk?
Du baserer deg for mye på teknologi.
Jeg holdt på å spille inn "Hawkeye", og noen,
jeg husker ikke hvem,
sa: "Du vil få din egen serie."
Og jeg sa: "Hva? Min egen serie?"
Personen sa: "Ja."
Og jeg følte meg så overveldet og sjokkert fordi
det ville være en hovedrolle.
Ok. Mine damer og herrer, takk for en fantastisk dag.
Stor dag. Takk for alle.
Flott arbeid.
Det er så sprøtt for meg.
Jeg sa det til familien, og de sa: "Jøye meg!"
Det er mye for meg fordi jeg aldri har sett
noen på TV som har amputert et lem, er døv og urinnvåner.
Kutt.
Jeg må representere tre ting. Det er mye.
JASON TAMEZ LINJEPRODUSENT
Det er en lang og slitsom opplevelse å spille en hovedrolle
i en Marvel-serie
der vi skal fortelle historien om henne og gjøre henne til superhelt.
Det er utfordrende for selv den mest erfarne skuespilleren.
Så vi visste at vi måtte få på plass et støttesystem
som best ville hjelpe henne og få det beste ut av henne
og alle skuespillerne.
Zane tok likene.
Hør her.
I kveld fikk vi begge oppleve konsekvensene av fortida.
Før jeg ble med i serien "Echo",
sa de: "Vet du hvordan vi kan gjøre serien bedre?"
Jeg sa: "Det ville vært flott om noen lærte grunnleggende
tegnspråk." De sa: "Ok, flott."
Så alle de involverte gikk på
tegnspråkkurs i noen måneder før vi begynte å filme.
Det var så kult.
De lyttet til meg og gjorde som jeg sa.
Det betyr mye for døvemiljøet og meg.
På min første dag
i studioet gikk jeg ut av bilen, og Stephanie,
en av assistentene snakket straks tegnspråk med meg.
Hun sa: "Hvordan går det?" Og jeg ble satt ut.
Jeg spurte om hun lærte tegnspråk, og like etterpå
snakket også andre medarbeidere tegnspråk med meg, og det var fint.
Alle holdt ennå på å lære det, men det var innsatsen
som viser at de vil kommunisere med deg.
Og jeg var ikke en byrde eller at de måtte sende SMS-er.
De ville bare kommunisere med meg
på mitt eget språk.
Det var en unik og spesiell følelse.
DOUGLAS RIDLOFF KONSULENT/TEGNSPRÅK-EKSPERT
De fleste medarbeiderne vil bruke tegnspråk.
Så du må anta at
om vi bruker en skuespiller som ikke kan tegnspråk,
må vi vurdere hvor godt de kan lære språket.
Noen kan slite, noen kan lære det veldig fort.
Så jeg må jobbe med den skuespilleren for å utvikle
og utforme oversettelsen og typen tegn
de vil bruke i bakgrunnshistorien til figuren og hvorfor
de kan bruke tegnspråk på den måten og ikke en annen.
Ja.
-Greit. Takk. -Ok.
Først var jeg redd for tegnspråk.
Det måtte se ut som om jeg kunne det, men det er slitsomt.
Jeg har vært søvnløs fordi jeg var nervøs for scenene.
Jeg tuller ikke.
Jeg har prøvd å få munnen og hendene til å bevege seg samtidig,
og har lært at jeg snakker raskere enn jeg beveger hendene.
Så jeg må ta det roligere og gjøre det troverdig,
og uttrykke følelser når vi spiller.
Alaqua har vært fantastisk til det.
Om hun
finner ut at du var her
uten at du oppsøkte henne,
vil du knuse hjertet hennes.
Tegnspråk er svært kinetisk.
CATRIONA MCKENZIE REGISSØR
Alt uttrykt gjennom ansikt og hender, og jeg elsker det.
Det var som poesi.
Ved å studere tegnspråk og ta timer
har jeg skjønt at hendene er en forlengelse
av ens følelser og uttrykk.
Enhver fra døve- eller tegnspråk-miljøet kan korrigere meg.
Det er ikke personlig erfaring, men...
For meg er det som om hendene er teksten
og ansiktet underteksten, ikke sant?
Så du trenger begge de to tingene
for å få en idé om hva en person føler.
Vi utviklet det visuelle språket ut fra det.
For eksempel er dette et nærbilde i serien vår.
Særlig så vi ser Mayas ansikt, men vi ser også håndtegnene hennes.
Så over hele linja prøver det visuelle språket vårt
å imøtekomme denne måten å eksistere i verden på.
Ekthet er nøkkelen.
Vi gjorde ikke noe uekte. Det var virkelig fantastisk.
Vi kunne ikke ha gjort noe av det uten choctaw-folket.
Velkommen, dere, til første produksjonsdag.
For de av dere som ikke vet det,
er jeg navaho fra navaho-reservatet i New Mexico,
og jeg vokste opp med ideen om
at når man begynner eller avslutter noe,
skal man anerkjenne folket og stedet man er på,
og her skildrer vi choctaw-folket.
Og en delegasjon fra dette folket
er her for å velsigne produksjonen vår,
for å fortelle en kjempegod historie.
Takk for denne muligheten dere fikk.
Seth vil lede dere i en choctaw-gådans.
Still dere på rekke bak ham.
I begynnelsen av sangen hører dere:
"Jeg begynner å gå. Jeg gjør meg klar til å gå."
I midten av sangen hører dere: "Jeg går."
Og på slutten av sangen hører dere: "Jeg har ankommet."
Så denne morgenen takker vi for at dere deltar med oss
i denne tradisjonelle gådansen som vanligvis minnes
begynnelsen eller slutten på en meningsfylt hendelse.
Vi hadde et forfatterrom fullt av fantastiske urfolkstalenter,
CHRISTINA D. KING PRODUKSJONSANSVARLIG
noen av dem var choctawer.
Så vi kontaktet choctaw-folket,
fortalte dem hva vi gjorde
og begynte med uformelle kreative møter.
Da vi ble med, var det viktig for meg å si:
"Dere, vi skal ikke fortelle dere hva vi skal gjøre.
"Vi kommer med skissen til en historie,
"og vi ønsker å skape en dialog.
"Vi ønsker deres innspill om denne kulturen,
"om hvordan vi skildrer denne figuren,
"så vi forhåpentligvis kan gjøre det på en mer ekte måte."
Så jeg tror at de også først ble forbløffet.
Choctawene sa: "Hva er dette? Hva er agendaen deres?"
Og vi sa at agendaen vår er å fortelle den best mulige historien.
I fortelling av urfolkshistorier,
hvis historiene ikke er fra lokalsamfunnet,
er det alltid et annet perspektiv.
Det var noe av det spennende ved denne serien:
Den kommer fra lokalsamfunnet.
Når man nærmer seg denne rollen, kan lese manuset,
ga det mening at Echo handlet så mye om lokalsamfunnet,
for en viktig grunn til at vi som urfolk er så motstandsdyktige,
er at vi har støttet oss til hverandre og har en fellesskapsfølelse.
Det er nøyaktig det vi gjør i verdenen i Echo.
Du.
Går det bra?
Hun er ingen Captain Rogers, der én person
kan redde alle.
Hun støtter seg til familien og gjenforenes med den hun er.
Så for meg symboliserte dette
at vi forteller om en urfolk-superhelt.
Partnerskapet med choctaw-folket var viktig i forberedelsene
med å spille inn serien.
De ga oss råd hele veien, på alle måter.
For vårt lokalsamfunn og kunstnere er det en ekte choctaw-gjenstand.
Jeg elsker det.
Må hånda mi være nede?
-Nei. -Nei? Ok, så jeg bare gjør det.
-Går det bra? -Ja.
Kapucha var et godt eksempel på de positive konsekvensene
av samarbeidet med choctawene.
Alt fra draktene til pinneball-spillere,
til typen pinner som spillerne brukte,
og det førte til flere samtaler om: "Ok, de spiller cherokeer."
Cherokeene har sin egen pinnetype, sin egen kostymetype,
hårtype, sminketype.
Og vi kan bygge noe
som er kulturelt spesifikt og føles bebodd.
Ishtaboli-settet er så spennende.
Det var fantastisk å være en del av. Du følte at du hadde vært der
midt i en pinneballkamp i år 1099.
Dette var ikke 100 statister vi skaffet i Atlanta.
Dette var virkelige pinneballspillere fra hele landet,
og at de ekte pinneballspillerne mente at alt var ekte,
det er kjempebra.
Vi står i utkanten av pinneball-banen,
CHRIS TRUJILLO PRODUKSJONSDESIGNER
som er midtpunktet i den tradisjonelle før-colombianske
urfolkslandsbyen vi har laget.
Det fins ingen konkret dokumentasjon
på hvordan denne landsbyen ville ha sett ut for tusen år siden.
Alt dette er basert på overleverte muntlige tradisjoner.
Vi har flankert det med disse, hva... Vi kaller dem langhus eller gruppehus.
Det var nok sypresser som de avgrenet
og brukte som primært treelement i bygningen,
dekket av en slags slambasert gips.
Og taket er naturligvis tekket.
I utgangspunktet kom vi så nært
hvordan det ville ha vært, som vi kunne.
At våre forfedres seremonier er med
og skildres på en god måte,
er så forfriskende.
Og at så mange urfolk
er involvert i prosjektet, er fantastisk.
I film- og TV-bransjen er det vanlig
at ikke-urfolk spiller urfolk
når vi har slitt med å finne arbeid i årevis.
Så at et så stort prosjekt bruker så mange fra vårt folk,
er vakkert. Vi har ventet lenge.
Kingpin er en av våre favorittfigurer,
og Vincent D'Onofrio er så snill.
Slett ikke som figuren han spiller,
så det er morsomt å se ham forvandle seg til den fyren,
for han er svært slem.
Og når Vincent går inn på settet, er det som om Kingpin går inn i rommet.
Vincent kjenner denne figuren bedre enn vi noensinne vil.
Han forstår Kingpin godt.
Jeg tilbød deg alt.
Alt jeg har bygd.
Arven etter meg.
Du avviste det bryskt.
Jeg fikk tidlig gå på møter om utvikling,
og jeg fikk tilgang til forfatterne og regissørene
og alle som er kreativt involvert.
Og det er flott.
Men hun er der, og jeg ønsker å se på henne,
-fordi det er det du gjør. -Ok.
Men de må kunne se hverandre.
Vincent gir denne figuren en menneskelighet.
Skurken tror alltid at han gjør det rette.
Du ser det i Vincents framføring,
hans tolkning av Kingpin.
Du skjønner hvorfor Vincent banket opp en iskremselger,
hvorfor Vincent gjør det han gjør.
Det var krystallklart.
Jeg har alltid vært glad i deg som en datter.
Det er denne usunne far-datter-dynamikken,
men det er også interessant, og jeg kan ikke se bort.
Og noe i deg vil at de skal lykkes.
Og der var du,
like ødelagt som meg.
Jeg ønsket bare å pakke deg inn og beskytte deg mot smerten.
Han er glad i Maya.
Det har jeg nevnt fra første prøve:
"Uansett hva som skjer, er Kingpin glad i Maya,
"og Maya i Kingpin."
Jeg stilte opp for deg!
Ikke din såkalte "familie".
Forskjellen er at Kingpin kanskje ikke klarer
å uttrykke det på en positiv måte.
Frigjør deg selv.
Frigjør meg!
Likevel bryr han seg om henne.
Slik Maya har vært gjennom mange traumatiske hendelser,
forandrer ikke det på
at hun er glad i onkelen sin.
Og det må du bruke
for å gjøre det menneskelig.
Føler du halvparten av det jeg følte for ham,
har jeg blitt det jeg hater.
Vincent og Alaquas dynamikk
ELEENA KHAMEDOOST PRODUKSJONSANSVARLIG
hjelper oss på skjermen også, for de kunne ikke vært
mer forskjellige,
hva gjelder bakgrunn, skuespillererfaring, alt slikt.
Men begge er så ekte
og har lagt så mye tid og oppmerksomhet
inn i figurene sine og arbeidet.
Det er nesten en lekenhet mellom de to
som er til stor hjelp når man ser på Maya og Kingpin,
for det er katt og mus-jakten
der du aldri vet hvem som kanskje vinner etter en samhandling.
Hva skjedde med Lafiten?
Jeg tømte den ut.
På mange måter kan de holde hverandre på alerten,
noe som stemmer med deres personligheter.
Jeg jobbet med ham noen dager på "Hawkeye".
Jeg ble ikke så godt kjent med ham.
Vi kommuniserte ikke mye på "Hawkeye",
fordi han er metodeskuespiller og veldig fokusert på figuren sin.
Han vil heller fokusere på figuren, så jeg forstod de grensene.
Nå som vi har vært sammen i flere dager på "Echo",
har vi klart å øve
i et par timer sammen, og jøss, han er så snill.
Han ga meg råd om skuespill, og det satte jeg pris på.
-Kan vi ta replikker? -Ja.
La oss ta en prøve. Kom igjen. Mens vi jobber med lysene.
Stille, dere. Stopp arbeidet.
De arbeider stille.
De store dialogscenene jeg har gjort med Alaqua,
de vil jeg huske, for de har et superheltaspekt,
men hovedsakelig handler det om en far og en datter.
Å spille begge ting samtidig.
Det har jeg aldri gjort før, så det er unikt.
Kutt!
Så langt rekker talentet mitt. Det er alt.
Vi ville at han skulle føle seg som Kingpin
KIZZIE MARTIN LILLAS ASSISTERENDE KOSTYMEDESIGNER
og se veldig ut som Kingpin.
Og noe vi la merke til og som var viktig,
var at skjortekragene hans
var uvanlige for ei stiveskjorte for menn.
De er mye bredere, fem centimeter.
Så vi ville gjøre det for å ramme inn ansiktet hans
så han virket mektigere.
Og elegansen i dressene.
Det mest tekniske ved det var å sørge for
AMBRE WRIGLEY KOSTYMEDESIGNER
at dressene så ut som om han brøt ut av dem.
Du tok på deg muskeldrakten og så klærne over den.
Så skuespilleren har et lag til over dem.
Og det var viktig at Kingpin hadde det.
Det gjør alt større.
Armene og skuldrene blir større.
Det skaper Kingpins fryktinngytende natur.
Ut med det.
Jeg skjønner ikke hva du mener.
Å stå på nederste trinn.
Så det er et trinn til nederst, opp ett,
og jeg grep...
Du kan gripe på undersiden av trinnet til høyre.
Da vi filmet tidenes morgen-sekvensen, skjedde alt uten effekter,
ned til at skuespillerne, i full leiresminke,
går ned i vannpytten
og kommer ut på markene.
Det er utrolig at vi må gjøre alt dette i kamera.
Kamera går, dere.
-Kamera går. -Kamera går!
Kamera går.
Tidenes morgen-sekvensen var vanskelig av flere grunner.
Kamera! Og vær så god, Julia.
Den viktigste er at for første gang noensinne
så vidt jeg vet,
viser vi denne hellige skapelsesberetningen.
Og vi ønsket ikke å bli veldig spesifikke
fordi vi respekterer kulturen.
Men med choctawenes velsignelse og deres veiledning
skapte vi noe som ga litt rom for tolkning.
Det var litt mer impresjonistisk.
Men også, teknisk sett,
var det et svært utfordrende sett.
Vi er heldige som har en utrolig skulpturavdeling.
Så vi laget mange utskårne søyler og gulv,
og det var et svært forseggjort vannelement
som alle figurene kom opp fra.
Men jeg syns vi skapte noe vi er stolte av,
og, viktigst av alt,
noe choctaw-folket følte seg komfortabelt med
og følte framstile skapelsesmyten deres,
på en respektfull måte, for første gang på skjermen.
Kom igjen. Tilbakestill.
9th Street, Ana. Kom igjen. Få det til.
Serien foregår i Tamaha i Oklahoma,
og det var det beste stedet å fortelle historien på, for det var virkelig.
Den generelle følelsen i serien er naturalistisk,
og filming på location er viktig for det.
Støvler og hatter WESTERN-KLÆR
LIVEMUSIKK OG ØL TIL HALV PRIS på True Love's
Ja. Jeg tror det bare er ett ord.
Ja! Bare ta den av.
Og hun skal ikke gå helt til døra.
Hun skal stoppe der.
Det er sant for hele serien,
vi ville alltid
at uansett hvor du vendte kamera, var du i Tamaha.
RULLESKØYTEBANE
Vi visste at skøytebanen ble viktig for mange av historiene.
Vi måtte finne noe veldig spesielt.
Vi så på mange ulike skøytebaner og valgte denne i Griffin.
Vi visste straks at det var noe spesielt med den.
Den virket veldig levende, masse flotte farger.
Og masse vakre veggmalerier omga banen.
Og vi ville bruke grunnlaget
som var der, og gjøre det til vårt eget.
Legge inn mange morsomme trekk
av leken amerikansk urfolkskultur
og legge dem inn i veggmaleriene.
Jeg syntes det var kult
og morsomt å se skiltene
der det stod "Skoden" med urfolksansikter på.
Det betyr "kom igjen", og jeg liker det.
Det er et slang-urfolksord.
En av de morsomme og heldige tingene i manus var
et veggmaleri med påskrift i skøytehallen:
"Få USA til å gå på skøyter igjen",
og, sjokkerende nok, for oss alle,
fantes veggmaleriet i skøytehallen.
Da vi så det, tenkte vi: "Dette stedet føles riktig."
Stuntarbeidet er så morsomt!
Det er nok det jeg liker best i hele serien.
Vi fikk forberede oss mye med henne.
Hun kom et par måneder tidligere,
og visste at disse seriene blir umulige,
bare på grunn av timeplanen.
Umulig å bruke skuespilleren under opptaket.
I stedet for et stort tramp som vi gjorde før,
skal vi... Som et smertefullt skritt.
Så vi gjorde så mye av grunnarbeidet vi kunne.
Og hun var virkelig engasjert.
Hun er også...
Hun er virkelig tøff og liker ikke å bli dullet med.
Så hun ville virkelig gjøre møkkaarbeidet.
Hun ville gjøre mer.
Vi holdt henne tilbake
og sa: "Dette er en lang sesong.
"Du må ikke
"skade deg selv eller bli arbeidsudyktig i begynnelsen."
Vil du gjøre meg en tjeneste?
Snu deg helt rundt.
Så vi ser... Dette er det viktigste.
Ja, flott.
Kamera her.
Når du snur deg...
-Ja. -Hele kroppen.
Skjønner. Høres bra ut.
Én til?
I utformingen av kampene
ville vi legge til litt jujutsu,
litt taekwondo,
litt av andre kampsporttyper
i den brutale kampstilen hennes,
der hun ikke holder noe tilbake.
Det er annerledes. Ja, perfekt.
Og når hun slåss,
er det for å lage så mye bråk som mulig.
Det er for det meste nærkamp.
Maya gjør kule gager med våpen.
Det er en hel kamp i skøytehallen der Maya må bruke
alt rundt seg som våpen.
Og Maya, om hun vet det eller ikke,
kanaliserer noen av knepene
og noen av de spesifikke strategiene forfedrene hennes kanaliserte lenge før.
Kan hun holde våpenet nærmere kroppen?
Kamera går.
Bra.
Det ser fantastisk ut.
Det føles rart,
men det ser bra ut på kamera.
Kan vi prøve på det?
Bruke denne oppstillingen for våpenet.
Ja, det ser fantastisk ut.
Det ser veldig bra ut.
Alaqua har en beinprotese.
Det var gøy å prøve seg fram med det.
Hun kan ta større sekvenser med den
der hun ikke føler smerten
en annen kanskje vil føle.
Vi måtte ta med Daredevil, fordi Echo, Maya Lopez,
er fra Daredevil-tegneserien.
Hvordan lage en serie om Echo uten Daredevil?
Første gang dere arbeider sammen.
Vi tenkte på den beste måten å gjøre det på,
og vi tenkte: "La oss fortelle vår egen versjon av tegneserie-historien,
"der Maya og Daredevil møtes mens hun er på oppdrag
"for å vise hva hun kan for Kingpin og mafiaen,
"at hun kan jobbe med dem."
Hun kan være like tøff som dem.
Og hun beviser det ved å kjempe mot Daredevil.
Disse figurene fungerer ved at
mens de slåss mot noen, lærer de om denne personen,
lærer om vedkommendes opplæring og ferdigheter.
Det interessante med disse to figurene
er at mens de slåss,
oppdager de at begge har en funksjonshemming.
Kom igjen. Klare. Og vær så god!
Daredevil blir tatt på senga
av evnen hennes til å få overtaket her.
Et pistolskudd går av like ved øret hans,
noe som vil stresse alle og enhver,
men ham enda mer.
I grunnen prøver de å bruke sansene sine mot hverandre.
Seriens lyddesign har vært fantastisk.
Vi ønsker å formidle døve-opplevelsen til et hørende publikum så godt vi kan.
Det kan vi aldri fullt ut, men det er øyeblikk i serien
uten lyd eller lydeffekter,
der vi holder oversikten og noen ganger kutter vi ut alt.
Det er utrolig hvordan det endrer en scene,
og du kan se en hel scene med all lyd,
og den er fantastisk.
Men når du fjerner lyden, føler du: "Dette er Mayas historie.
"Jeg skjønner."
Vi prøver å hjelpe publikum med å sette seg selv i Mayas sko
så mye som mulig.
Hver søm på drakten viser
at du er en del av oss.
Og vi en del av deg.
Jeg er glad i deg.
Alltid.
Jeg har mange ulike kostymer,
men superheltkostymet mitt er favoritten.
For rollefiguren min er det en åpenbaring
å se kreftene datteren min hadde,
i barnebarnet mitt.
Derfor har jeg laget et krigerkostyme til henne.
Det var spennende da jeg så Alaqua for første gang.
Jeg tenkte: "Ja! Her er hun.
"Vi har trengt en superhelt lenge,
"og der er hun."
Vi visste at vi ville ta med mange choctaw-symboler.
Noe av det viktige er choctaw-diamantene
de har på folkedraktene sine.
Og vi ville ha det på flere steder.
Så det var et fokuspunkt.
Det fins mange diamanter, det betyr diamant-klapperslange.
Og choctaw-folket ser på mønsteret
på klapperslangen og respekterer den fordi den er et mektig dyr.
Vanligvis setter du på denne stripen først, og så setter du den i midten
og jobber med den.
Jeg kan arbeide meg helt ned.
Når jeg begynner på nytt, kommer jeg ned på denne siden.
-Ok. Ja. -Så...
Det tar tid å lage perlebroderier.
Du må ha gode hensikter,
og ikke legge negativ energi inn i arbeidet.
Fordi noen skal gå med det.
Og det er medisin. Noe du bærer med deg.
Energien du bærer med deg. Den bønnen.
Vi måtte jobbe med tidslinja deres,
og gi dem nok tid til å sende oss prøver.
Se prøvene, gi tilbakemeldinger,
sende dem tilbake og få dem til å gjøre neste runde.
Men vi har samarbeidet nært med choctawene for å sikre
at de var stolte av superdrakt-kostymet hennes.
Hovedsaken var å sikre
at de godkjente den, først og fremst.
-Det er utrolig. -Forbløffende.
Alle symbolene og all betydningen av alle delene
JASON TAMEZ LINJEPRODUSENT
i kostymene som ble laget,
var mye mer enn bare klær.
Det ser fantastisk ut, men historien det forteller,
er sterkere enn noen superheltkraft
vi skildrer på skjermen.
Settet er i Oklahoma.
Choctaw-folkets powwow som vi har med, er fantastisk.
Folk fra hele verden er her i kveld på denne powwowen.
Det er noe av det mest spesielle Marvel Studios har gjort.
Denne scenen betyr mye for meg fordi den
involverer en powwow i en urfolkstradisjon
der folk fra ulike stammer møtes.
De sosialiserer, synger, og vi danser
og har det gøy.
Vi henter dem inn.
Og når dere ber oss kutte,
vanligvis gjør ringlederen dette, er alle med.
Vi vil trampe ferdig.
Vi begynte arbeidet med å arrangere powwowen
og prøve å finne ut av logistikken som trengtes
for å få alt og alle vi trengte, hit
for å vise powwowen riktig.
Til slutt bestemte vi oss for å arrangere en powwow.
CHOCTAW-FOLKET - POWWOW
Vi kontakter de ekte opptredende, danserne,
sangerne, trommeslagerne og selgerne.
Kontakter det miljøet på alle måter
og spør om de vil komme til Georgia
og delta i MCUs første powwow.
Se på denne vakre powwowen, applaus!
Vi viser de vakre skikkene våre!
Du kan ikke forfalske dette med skuespillere.
Regaliene som alle bruker, er svært spesifikke for stammen deres.
Du finner dem ikke på noe kostymelager.
Mange kom med sine familiers regalier
som er blitt overlevert til dem gjennom generasjoner.
En av danserne sa til meg
at hun hadde gule regalier, som er uvanlig for stammen hennes,
men hun drømte om regalier og sa at i stammen hennes,
om du drømte om nye regalier, måtte du lage dem.
Og det er kult å høre de historiene.
Jeg er en klirrekjoledanser.
ALEXA GABBARD KLIRREKJOLEDANSER
Jeg har danset med klirrekjole lenge.
Anishinaabe-folket
og andre stammer bruker denne kjolen til helbredelse.
Så det er viktig
å be mens du danser og helbrede alt.
Det er det dette er. Derfor danser jeg.
Det dere hører, er vårt folks medisin.
Skjønnheten i denne dansen helbreder våre hjerter, sinn og ånder.
La oss klappe for klirrekjoledanserne
og sideskritt-sangen deres.
Det føles som en ekte powwow, og det hjelper oss.
Det hjelper oss som skuespillere å godta denne virkeligheten
og gjøre jobben vår bedre.
Den andre kvelden, da alt virket ekte,
slappet jeg av.
Jeg tenkte: "Jeg er på en powwow og skal henge med andre.
"Jeg skal henge med venner."
Men så: "Jeg er på et filmsett og kan ikke slappe av.
"Vi må gjøre opptak og greier." Det var rart.
Det var en stadig tautrekking:
"Jeg skal slappe av. Nei, jeg kan ikke."
Og det var...
Det viste nok hvor god kunstavdelingen
og AD-teamet var når det gjaldt å ta med dansere og alt.
Etter å ha holdt på i tre kvelder,
stadig filmet og vært sliten,
føltes det godt at alle samlet seg på slutten
og danset sammen som skuespillere og medarbeidere.
Kom ut!
La oss begynne.
Slik ja. Kom inn. Bra.
Jeg blir også med.
Jeg må begynne dette. Slik!
En historisk første gang.
Dette er MCUs første runddans.
Dere er en del av dette, folkens. Dere skaper historie.
I powwower
har de vanligvis én sang til der alle blir med
og sender folk hjem med en bønn.
Det ønsker jeg å gjøre og hylle.
Folk holdt hverandre i hendene og lo sammen.
Folk hadde det gøy. Det var godt å se
alle møtes, for med powwower,
produksjon og bare være urfolk
kan ingen gjøre noe alene.
Det trengs fellesskap og samarbeid for å samles
og ha den opplevelsen fullt ut.
Så det var vakkert å danse på slutten.
Det var vakkert å se folk som har vært anspent bak kamera,
eller folk som har løpt rundt,
fryde seg og forstå skjønnheten
i det vi gjorde.
Å se sola stå opp og ta det innover seg,
og ta det ferske øyeblikket inn over seg,
det føltes sterkt.
Takk for livene, Herre,
som er representert, stammene som er representert,
folkene som er representert.
Jeg ber om at dere stadig virker i oss.
For vi er alle her med et formål. Og det er deres formål.
Jeg gir deg herligheten, æren og hederen, Herre.
Hun er ingen helt på slutten av serien.
Hun har valgt familien sin
og uselviskhet foran egoisme.
Men det gjør henne ikke til helt.
Hva gjorde du?
Jeg elsker at Fisk kommer inn i serien,
og du får se det ikoniske forholdet i tegneserien.
Men det er mye mer ved Echo enn det.
Det er hvordan Maya blir Echo,
og det er åndelig og kult.
Jeg ble oppdratt av bestemor.
Ute i villmarka,
og heltene mine er folk fra villmarka.
Det er essensen i meg.
Jeg kunne ikke vært med om ikke verdenen min ble vist fram.
Og dette er min verden.
Noe av det som først tiltrakk meg ved prosjektet,
er at ideen om balanse er svært spesifikk
for amerikanske urfolk.
Jeg: "Dette er kult."
"Det handler ikke om å veksle mellom ytterligheter.
"Det handler om en ytterliggående person som finner balanse."
Jeg vil ikke at du skal bli som meg.
Jeg er stolt og takknemlig over å være med i Mayas historie.
Og Alaqua er fantastisk som Maya Lopez,
og de andre skuespillerne støttet henne.
Da jeg begynte i bransjen for 42 år siden,
var det ikke så mange muligheter.
Det fins mye talentfull ungdom
som burde vært med i dette om de ville.
Og se, der er Alaqua.
Jeg er stolt av henne. Hun er ei vidunderlig jente.
Denne serien
har betydd mye for meg fordi den har
mennesker med ulike kulturer, funksjonshemninger,
hva som helst, men jeg er funksjonshemmet og urinnvåner,
og jeg liker å vise at vi
kan gjøre hva som helst.
Mine damer og herrer, nå avslutter vi Echo.
Kjempebra, dere.
Takk, dere.
Oversatt av: Jon Sæterbø