Vi på Marvel Studios har länge velat göra nåt med Echo.
Nu var det rätt tidpunkt för oss att ta oss an nåt nytt.
Hon dök först upp i serietidningarna om Daredevil med Matt Murdock och Kingpin.
Det handlade om vardagsbrottslighet, som kontrast mot yttre rymden och Asgård.
Det var den världen hon rörde sig i där och även i tv-serien om Hawkeye.
Det fanns stor potential och utrymme för att introducera nya personer kring henne.
Det var viktigt för mig att det skulle kännas äkta-
-att berättarperspektivet var genuint.
Vi ville skildra en värld som folk kanske inte är så bekanta med-
-och visa att vi faktiskt inte är så annorlunda.
Vi undvek specialeffekter för att hålla det så verklighetstroget som möjligt.
Man bjuds in i den uramerikanska världen. Det är mäktigt.
Jag är glad att kunna slå upp de här dörrarna-
-och visa att man kan göra vad som helst.
I Hawkeye är Maya Lopez skurk.
Och det tyckte jag var spännande-
-för vi var inte ute efter att göra nån ädel Captain America-figur av henne.
Genom att bejaka skavankerna fick vi en helgjuten historia-
-och en person som vi kunde bygga en serie kring.
Hon lämnar händelserna i Hawkeye bakom sig och återvänder hem.
Hon är den förlorade dottern-
-som återvänder hem för att finna sig själv.
Är hon en mästerskurk?
Ska hon fortsätta på brottets bana-
-eller återknyta till sin släkt, sitt folk och deras kultur?
Det är en unik kombination-
-och vi har lagt berättarperspektivet hos den fantastiska skådespelaren Alaqua Cox.
Alaqua har så stark närvaro. Hawkeye var hennes skådespelardebut-
-och hon gick igenom rutan direkt. Hon grep tag i en.
Maya Lopez är en periferisk figur i serietidningarna-
-som är en döv, ung uramerikansk kvinna.
Inför Hawkeye ville vi finna en skådespelare som själv var döv.
Vi ville finna en skådespelare som själv var ursprungsamerikan.
Med båda de kriterierna var det en stor utmaning-
-att finna rätt person att spela Maya Lopez.
Vi tittade på många videor.
Alaqua kommer från Wisconsin, hon är uramerikan och döv-
-och var helt perfekt för rollen.
Hon var Maya Lopez.
Du skyddade honom inte. Du hämnades honom inte.
Du fick chansen. Nu är det min tur.
Här kommer hon.
Alaqua är en naturbegåvning.
Hon gestaltar känslor väldigt bra-
-och har både lugn och skärpa i sig.
Hon är lugn i kroppen och utstrålar lugn, men också skärpa.
Jag kanske ska slita halsen av dig.
Eller så gör hon det.
-Schyst eller elak? -Va?
Schyst snut eller elak?
Du förlitar dig för mycket på teknik.
Under inspelningen av Hawkeye sa nån till mig:
"Du ska få en egen serie."
"Va? En egen serie?" - "Ja."
Jag blev helt golvad, för det skulle ju innebära en huvudroll.
Tack för en bra dag!
Bra jobbat, allihop.
Det kändes otroligt. Min familj blev helt till sig.
Det känns stort, för jag har aldrig sett nån på film-
-som är amputerad, döv och uramerikan.
Jag har tre grupper att representera.
Det är en stor sak-
-att ta sig an huvudrollen i en Marvel-serie-
-där vi ska berätta hennes historia och göra henne till superhjälte.
Det är en utmaning även för en erfaren skådespelare.
Så vi behövde ha ett tryggt system som gav henne det stöd hon behövde-
-och lockade fram det bästa hos henne och de andra.
Zane har flyttat på liken.
Se på mig.
I natt har tiden kommit i kapp oss båda två.
De frågade om det fanns nåt särskilt som kunde göra serien bättre.
"Ja, om alla kan lära sig lite grundläggande teckenspråk."
Så alla medarbetare fick gå en teckenspråkskurs-
-några månader inför inspelningen.
Det var så skönt att de hörsammade mig. Det betyder mycket för mig som döv.
När jag kom till studion på den första inspelningsdagen-
-hälsade produktionsassistenten Stephanie på mig på teckenspråk.
Jag blev paff: "Jaså, kan du teckna?"
Och snart märkte jag att flera i teamet tecknade.
De höll fortfarande på att lära sig-
-men de ansträngde sig för att kunna kommunicera.
Jag var inte bara nån jobbig typ som de behövde skriva till-
-utan de ville kommunicera med mig på mitt språk.
Det betydde mycket för mig.
En stor del av dialogen är på teckenspråk.
Om skådespelarna inte redan kan teckenspråk-
-behöver vi fundera på hur de kan lära sig det.
För vissa kan det vara svårt, för andra lättare.
Då får jag arbeta med dem för att utröna hur de ska teckna-
-och hur rollpersonens bakgrundshistoria påverkar hur de använder teckenspråk.
Ja, just det.
Jag förstår. Tack.
I början skrämde det mig. Jag ville att det skulle se rätt ut.
Jag har verkligen legat sömnlös inför en del scener.
Man ska röra på munnen och händerna samtidigt.
Jag upptäckte att jag pratar snabbare än jag rör på händerna-
-så jag behövde sänka farten-
-och samtidigt göra det känslomässigt trovärdigt.
Där har Alaqua varit fantastisk.
Om hon får veta att du har varit här...
...och du inte sökte upp henne...
...kommer det att krossa hennes hjärta.
Teckenspråk handlar mycket om rörelse.
Man talar med ansiktet och händerna, vilket jag älskar. Det känns poetiskt.
På teckenspråkskursen förstod jag-
-att händerna är en förlängning av ens känslor och uttryck.
De som är döva eller teckenspråkstalande får rätta mig om jag har fel-
-men min tolkning är-
-att händerna är som texten och ansiktet som undertexten.
Man behöver båda sakerna i samspel för att förstå känslorna som uttrycks.
Vi har byggt vårt bildspråk på det. En närbild i serien är det här utsnittet-
-så att vi ser Mayas ansikte och händer när hon tecknar.
Vi har anpassat hela vårt bildspråk för att spegla den verkligheten.
Allt skulle vara äkta. Inget fick vara oäkta.
Det hade inte varit möjligt utan choctawnationens hjälp.
Välkomna till den första inspelningsdagen.
För er som inte vet det kommer jag från navajoreservatet i New Mexico.
Där har jag lärt mig-
-att hedra folket på platsen där man befinner sig.
Här ska vi skildra choctawfolket.
Vi har representanter från choctawnationen här-
-för att välsigna och lyckönska oss med inspelningen.
Tack för att vi får den här möjligheten.
Seth ska nu leda er i en choctawsk gångdans.
Gå på led efter honom.
I början mässar han: "Jag förbereder mig för avfärd."
I mitten mässar han: "Nu är jag på väg."
Och på slutet mässar han: "Jag är framme."
Vi vill tacka er för att ni deltar i denna traditionella gångdans-
-som brukar markera början eller slutet på en viktig händelse.
Flera av författarna var uramerikaner, och några av dem var choctawer.
Vi tog kontakt med choctawnationen angående projektet-
-och hade informella kreativa möten med dem.
Det var viktigt för mig att göra klart från början:
"Vi kommer inte här och säger vad vi ska göra."
"Vi har ett ramverk för en berättelse och vill att ni berättar om er kultur"-
-"så att vi kan gestalta den här personen på ett trovärdigt sätt."
Till en början var choctawerna avvaktande.
De undrade vad vi var ute efter-
-och vi sa att vi bara ville berätta historien på bästa möjliga sätt.
När uramerikaners berättelser har skildrats från utsidan-
-har perspektivet alltid varit ett annat.
Det fina med den här serien är att berättarperspektivet är uramerikanskt.
När jag blev tillfrågad om rollen och läste manus-
-kändes det självklart att Echo kretsar mycket kring gemenskap.
Vi uramerikaner har varit så motståndskraftiga-
-eftersom vi stöttar varandra i gemenskapen-
-vilket är precis vad Echo bygger på.
Du...
Hur mår du?
Hon är ingen kapten Rogers-figur som ensam ska rädda alla.
Hon tar stöd av sin släkt och hittar tillbaka till sig själv.
Det gjorde det så tydligt för mig-
-att det här är en uramerikansk superhjälte.
Choctawerna har gett oss ovärderlig hjälp i förarbetet och under inspelningen-
-och gett oss vägledning under hela resan.
-Det här är en äkta choctawartefakt. -Underbart.
-Ska jag ha kvar handen på marken? -Nej.
Så jag kan dra upp den efter slaget?
Kapucha är ett bra exempel på nåt vi lärde oss av choctawerna.
Vi lärde oss om kläderna och klubborna de spelar stickball med.
Sen började vi prata om att de skulle möta cherokeserna-
-som har sin egen typ av klubbor, kläder, frisyrer och sminkning.
På så vis kunde vi skapa nåt som känns kulturtroget och verkligt.
Matchmiljön var så häftig att vara i.
Det kändes verkligen som om man var där på en match år 1099.
Vi anlitade inte vilka statister som helst i Atlanta-
-utan flög in riktiga stickballspelare.
När spelarna pratade om hur äkta allt kändes-
-då mådde man bra.
Vi står i utkanten av stickballplanen-
-i mitten av den förcolumbianska byn som vi har byggt upp.
Det finns inga skriftkällor som berättar hur en sån här by såg ut för tusen år sen-
-så allt bygger på muntlig tradition.
Vi har byggt långhus längs sidorna.
De byggde antagligen en stomme av cypresstockar-
-som de sen täckte med lerbruk.
Och så är det förstås halmtak.
Vi har kommit så nära som möjligt hur det faktiskt kan ha sett ut.
Att se våra förfäders seder skildras så här bra-
-är verkligen uppfriskande.
Det är också fantastiskt att så många uramerikaner är delaktiga i projektet.
Det är vanligt att uramerikaner spelas av icke-uramerikaner-
-samtidigt som vi har haft svårt att få jobb.
Att man då anlitar så många av oss i det här projektet-
-är jättefint och verkligen på tiden.
Kingpin är en favorit. Vincent D'Onofrio är jättesnäll och helt olik rollfiguren-
-så det är roligt att se honom förvandlas till den här genomruttna typen.
När Vincent kliver in i scenografin är det Kingpin som står där.
Vincent känner Kingpin bäst av alla. Han förstår på djupet vem han är.
Jag erbjöd dig allt.
Allt jag har skapat.
Arvet efter mig.
Och du kastade det i ansiktet på mig.
Jag har fått vara med tidigt i processen-
-och kunnat prata med författarna, regissörerna och alla andra.
Det är underbart.
Jag vill ju titta på henne när jag talar med henne-
-men de behöver också se varandra.
Vincent gör rollfiguren så mänsklig.
Skurken tror sig alltid göra det rätta-
-vilket är tydligt i Vincents rolltolkning.
Man förstår varför han misshandlar en glassförsäljare och så vidare.
Det är klart och tydligt.
Jag minns inte någon tid då jag inte har älskat dig som en dotter.
Deras relation är osund, men också så intressant att man inte kan titta bort.
På sätt och vis vill man att de ska lyckas.
Och där var du, lika trasig som jag själv.
Jag ville bara ta dig i min famn och skydda dig från smärtan.
Han älskar Maya. Det sa jag redan på vår första repetition.
"Vad som än händer så älskar Kingpin Maya, och Maya älskar Kingpin."
Jag fanns där för dig!
Inte din så kallade "familj".
Men Kingpin saknar verktygen för att uttrycka det på ett bra sätt.
Befria dig själv.
Befria mig!
Han håller ändå av henne.
Och alla trauman som Maya har genomlevt-
-förändrar inte hennes kärlek och ömhet för sin farbror.
Sånt ska man ta fasta på för att göra det mänskligt.
Om du känner hälften av det hat jag kände för honom-
-så har jag blivit det jag hatar.
Vincent och Alaqua är samspelta på ett sätt som verkligen underlättar för oss.
De är varandras motsatser-
-sett till bakgrund och skådespelarerfarenhet.
Men båda har en sån äkthet-
-och har lagt ner mycket tid och arbete på sina roller.
Det finns en lekfullhet dem emellan-
-som bidrar till dynamiken mellan Maya och Kingpin.
Det är en katt-och-råtta-lek som man aldrig vet vem som går segrande ur.
Vad hände med vårt Lafite?
Jag hällde ut det.
De håller varandra på alerten, vilket passar rollerna perfekt.
Vi jobbade ihop i Hawkeye, men jag lärde inte känna honom.
Vi kommunicerade inte så mycket där.
Som metodskådespelare fokuserade han främst på rollen, vilket jag respekterade.
Här har vi fått fler dagar tillsammans.
Vi har övat ett par timmar ihop, och han är så trevlig.
Han har gett mig bra tips om skådespeleriet.
-Kan vi dra replikerna? -Ja, vi drar dem medan vi sätter ljuset.
Tystnad, tack.
De ska arbeta i tystnad.
Dialogscenerna med Alaqua kommer jag att minnas.
Superhjälteaspekten finns där, men det är främst en far-dotter-relation.
Att spela på bägge de sakerna samtidigt är inget som jag har gjort tidigare.
Tack!
Längre än så sträcker sig inte min begåvning.
Vi ville att han verkligen skulle känna sig som Kingpin-
-och att han skulle se ut som Kingpin.
Nåt som vi la märke till var skjortkragarna.
De är mycket större än vanliga kragar, kanske fem centimeter breda.
Dem ville vi få med för att rama in ansiktet och framhäva hans styrka.
Samma sak med kostymerna.
Kostymerna skulle se ut som om han nästan spräckte dem.
Han har en muskeldräkt under kläderna.
Det innebär alltså ännu ett klädlager, och det var viktigt för Kingpin.
Allt blir större. Armarna och axlarna blir större.
Det bidrar till Kingpins imposanta gestalt.
Släpp fram det, bara.
Jag vet inte vad du menar.
Du står på nedersta steget, ett steg upp från botten-
-och kan ta tag under trappsteget till höger.
I scenen vid tidens begynnelse gjordes allt på riktigt framför kameran.
Skådespelarna var sminkade med lera-
-och gick ner i vattnet och ut på ängen på riktigt.
Det var häftigt att få göra allt på riktigt.
-Kameran rullar. -Vi rullar.
Rullar.
Den scenen var en utmaning på flera sätt.
Kamera! Varsågod, Julia.
Det var mig veterligen första gången-
-som den här skapelseberättelsen skildras på film.
Vi ville inte gå in i detalj för mycket, av respekt för kulturen.
Men med choctawernas välsignelse och vägledning-
-kunde vi skapa nåt som lämnade tolkningsutrymme-
-och som var ganska impressionistiskt.
Men det var också en teknisk utmaning .
Vi har turen att ha mycket skickliga skulptörer-
-som byggde pelarna och golvet.
Vi la också ner mycket arbete på vattnet som de kommer upp ur.
Vi skapade nåt som vi kan vara stolta över-
-och som kändes rätt för choctawerna. Nu kunde vi på ett respektfullt sätt-
-gestalta deras skapelseberättelse på film för första gången.
Vi tar det igen.
Serien utspelar sig i Tamaha i Oklahoma-
-och därför var det rätt plats att spela in på.
På det hela taget är serien mycket naturtrogen-
-mycket tack vare att den är inspelad på plats.
-Nåt ord, bara. -Sen drar hon.
Hon behöver inte gå ända fram.
Stanna där.
Målsättningen har hela tiden varit-
-att vart vi än vrider kameran, ska vi vara i Tamaha.
Vi visste att rullskridskorinken skulle bli central, så den behövde vara bra.
Vi tittade på många rinkar innan vi fastnade för en i Griffin.
Vi kände genast att den hade nåt särskilt.
Den hade livfulla färger och vackra väggmålningar.
Vi valde att bygga på det som redan fanns där-
-och göra det till vårt-
-genom att plocka in uramerikanska motiv på ett lekfullt sätt i väggmålningarna.
Jag tyckte om det.
Det var kul att se bilder på uramerikaner som sa "skoden" och sånt.
Det gillade jag. Det betyder "kom igen" på uramerikansk slang.
En lustig sak var att det stod beskrivet i manuset-
-att det fanns en väggmålning med texten "make America skate again".
Och till vår stora förvåning fanns det redan en sån målning på rinken.
När vi såg det kände vi att vi hade kommit rätt.
Stuntarbetet är roligt! Det är nog det jag tycker allra bäst om.
Vi tog in henne ett par månader i förväg, för när inspelningen väl är igång-
-är det omöjligt att få nån tid med skådespelarna.
I stället för att stampa kliver du nu bara lite grann på honom.
Vi la mycket av grunden då, och hon var väldigt engagerad.
Hon är också hårdhudad och vill inte att man daltar med henne.
Hon ville hugga i och arbeta.
Vi fick hejda henne: "Vi har en hel säsong framför oss."
"Du får inte göra dig illa eller köra slut på dig själv."
Kan du snurra hela varvet runt?
Så att vi ser det som är viktigt.
Jättebra.
Kameran är här.
När du vänder dig om...
Helbild.
Det blir bra.
Ska vi köra igen?
När vi gjorde stridsscenerna-
-ville vi få in lite jujutsu, taekwondo och andra kampformer-
-i hennes brutala stridsteknik där hon inte håller igen.
Det var skillnad. Perfekt.
När hon slåss är målet att orsaka maximal skada.
Det är mest nävarna, men hon använder också vapen.
I striden på rullskridskorinken använder hon allt hon får tag på som tillhygge.
Där ser vi henne också, medvetet eller omedvetet, använda stridstekniker-
-som kommer från hennes förfäder.
Kan hon ha pistolen närmare kroppen?
Det där ser grymt bra ut.
Det känns konstigt, men ser bra ut i bild.
Kan vi pröva så?
Vi prövar med pistolen så.
Det blir jättebra.
Alaqua har en benprotes, och den var rolig att lattja med.
Hon kan värja sig med den utan att det gör ont, som det skulle göra för nån annan.
Vi behövde få med Daredevil. Maya Lopez kommer ju från Daredeviltidningarna.
Man kan inte göra en serie om Echo utan Daredevil.
Vi bestämde oss för att göra vår tolkning av ett serieäventyr-
-där Maya möter Daredevil.
Hon försöker visa för Kingpin och träningsoverallsmaffian vad hon går för-
-att hon är lika tuff som de, genom att strida mot Daredevil.
De här personerna fungerar så-
-att de under stridens gång lär sig om sina motståndare och deras färdigheter.
Det intressanta i den här striden är-
-att bägge blir varse den andres funktionshinder.
Gör er redo. Varsågoda!
Daredevil blir överrumplad när hon lyckas ta övertaget.
Det smäller av ett skott intill hans öra.
Det skulle få vem som helst att reagera, men i synnerhet han.
De försöker utnyttja sinnena mot varandra.
Ljudet blev fantastiskt.
Vi har velat gestalta hur det är att vara döv.
Ofta har vi dämpat ljudet och ljudeffekterna och bara behållit musiken-
-eller helt enkelt tystat allt ljud.
Det är häftigt hur det kan förändra en scen.
En scen kan vara grymt bra med ljud-
-men när man fimpar ljudet fattar man att det här är Mayas berättelse.
Vi försöker hjälpa tittaren att leva sig in i Mayas situation.
Varenda söm i dräkten visar att du är en av oss.
Och att vi är en del av dig.
Jag älskar dig för alltid.
Av alla kläder jag har i serien är superhjältedräkten min favorit.
Ur min rollfigurs perspektiv är det en uppenbarelse för mig-
-att de krafter som min dotter hade nu finns hos mitt barnbarn.
Så jag syr en hel krigardräkt till henne.
Det var häftigt när jag träffade Alaqua första gången.
"Äntligen är hon här!"
"Vi har länge behövt en superhjälte, och här är hon nu."
Vi ville använda choctawernas symbolspråk.
Diamantmönster är återkommande på traditionella choctawkläder-
-så det ville vi ha mycket av. Det var vårt främsta fokus.
Diamantmönstret symboliserar diamantskallerormen.
Choctawfolket betraktar det med respekt-
-eftersom skallerormen är ett kraftfullt djur.
Man brukar göra mitten först och sen arbeta utifrån det.
Jag brukar brodera hela vägen bort och sen tillbaka på andra sidan.
Det tar tid att göra pärlband.
Man måste vara i rätt sinnesstämning-
-och inte lägga negativ energi i hantverket-
-för någon ska ha det på sig.
Det är en amulett, en energi man bär med sig, en bön.
Vi behövde ge dem den tid de behövde för att göra arbetsprover-
-och sen skicka tillbaka våra synpunkter så att de kunde tillverka nästa omgång.
Vi hade ett nära samarbete med choctawerna-
-så att de skulle känna sig stolta över hennes superhjältedräkt.
Huvudsaken var att de skulle tycka om den.
-Fantastiskt. -Den här är underbar.
Med symbolerna och de olika delarnas innebörd-
-var dräkterna som skapades mycket mer än bara klädesplagg.
Det är snyggt, men berättar också en historia-
-som är starkare än alla superhjälteförmågor vi skildrar.
Vi är på plats i Oklahoma, på choctawernas fantastiska powwow som vi har arrangerat.
Det är folk från hela världen här. Det är nåt av det häftigaste vi har gjort.
Den här scenen betyder mycket för mig.
Powwow är en uramerikansk tradition-
-där folk från olika stammar samlas-
-för att umgås, sjunga, dansa och ha roligt.
Vi tar in dem, helt enkelt.
När ni ger oss signal, så stoppar vi allt. Alla kan signalen. Då blir det tyst.
Vi började planera inför powwowen och fundera på logistiken-
-för att få hit allt och alla som behövdes för att den skulle bli verklighetstrogen.
Till slut bestämde vi oss för att helt enkelt arrangera en riktig powwow.
Vi kontaktade riktiga artister, riktiga dansare, riktiga sångare-
-riktiga trumslagare och riktiga försäljare-
-och frågade om de kunde tänka sig att komma till Georgia-
-för att delta i MCU:s första powwow.
Vilken fantastisk powwow! En applåd!
Här visar vi upp det vackra med vår kultur!
Det här går inte att fejka.
Alla har klädnader som är specifika för deras stammar.
Det är inget en kostymör kan skapa.
Många hade klädnader som har gått i arv i många generationer.
En dansare berättade att hennes gula klädnad var otypisk för stammen-
-men att hon hade drömt om den, och då måste man enligt traditionen skapa den.
Sånt är häftigt att få ta del av.
Jag är bjällerdansare. Jag har dansat bjällerdans länge.
Anishinaabe har klädnaden gemensam med andra stammar.
Den används i läkesyfte, så det är viktigt att be under dansen.
Det är därför jag dansar.
Det ni hör är vårt folks läkekonst.
Den vackra dansen läker oss i hjärtat, sinnet och anden.
En stor applåd för våra bjällerdansare!
Att det är en riktig powwow underlättar för oss skådespelare.
Miljön bidrar till att vi gör ett bättre jobb.
På den andra kvällen kom man in i det och jag slappnade av.
"Jag är här på powwow för att umgås med mina vänner."
"Nej, det är ju inspelning. Jag får inte slappna av."
Det blev en märklig dragkamp mellan avslappning och helspänn.
Det vittnar om vilket bra jobb scenograferna hade gjort-
-och producenterna som tagit dit dansarna och så.
Efter att ha jobbat hårt i tre nätter-
-filmat konstant och kört slut på oss-
-var det skönt att komma samman-
-och dansa ringdans med skådespelarna och filmteamet.
Kom och var med!
Nu kör vi!
Sådärja. Bra.
Jag ska också vara med. Nu kör vi!
Det är historiens första traditionella ringdans med MCU.
Ni är med och skriver historia.
Powwower brukar avslutas med en sång där alla är med-
-och får en bön med sig hem. Den traditionen ville jag hedra.
Folk höll varandra i handen, skrattade och trivdes.
Det var så fint att se alla samlas.
Det gäller såväl för powwower som för filmproduktion och urfolk i stort-
-att man inte kan lyckas ensam.
Man behöver gemenskap och samarbete-
-och att man ger sig hän åt upplevelsen.
Därför var det fint att avsluta med en ringdans.
Det var underbart att se folk som hade jobbat sammanbitet-
-släppa loss och se det vackra i det vi hade åstadkommit-
-möta soluppgången och bara insupa ögonblicket.
Det var mäktigt.
Tack, Herre, för de liv som är representerade här-
-för de stammar och nationer som är representerade här.
Jag ber för att du ska fortsätta att verka genom oss.
Vi här alla här i ett syfte, och det är ditt syfte.
Jag lovprisar dig, Herre.
Hon blir inte precis en hjälte. Hon väljer familjen och en mer osjälvisk väg-
-men är inte riktigt en hjälte än.
Vad gjorde du?
Vad gjorde du?!
Jag älskar att Fisk är med i serien-
-och att man får se deras relation som är så viktig i serietidningarna.
Men serien handlar om så mycket mer, om Mayas resa mot att bli Echo-
-och den har en andlig dimension som är häftig.
Jag växte upp med min mormor ute på landsbygden.
Alla mina hjältar har kommit därifrån.
Det är där mitt väsen bottnar.
Jag hade inte kunnat delta om inte min värld fått ta plats.
Och det här är min värld.
Nåt som tilltalade mig från början-
-var tanken om balans som är typisk för uramerikansk kultur.
Det handlar inte om nån som pendlar mellan extremer-
-utan som finner sin balans.
Jag vill inte att du ska bli som jag.
Jag är stolt över att delta i berättelsen om Maya.
Alaqua är fantastisk som Maya Lopez och vi andra backar upp henne.
När jag började i branschen för 42 år sen fanns det inte mycket jobb.
Det finns många begåvade ungdomar som borde göra det här-
-och här har vi Alaqua. Jag är stolt över henne. Hon är underbar.
Den här serien har betytt mycket för mig.
Det finns viss representation, men som både funktionsvarierad och uramerikan-
-kan jag visa att vi klarar av vad som helst.
Därmed är inspelningen av Echo avslutad. Bra jobbat!
Tack.
Översättning: Karl Hårding