- Skal vi lage filmen? - Kom igjen.
Mandag morgen. Kom igjen.
Jeg elsker Deadpool 1 og 2.
SHAWN LEVY - REGISSØR
Jeg har alltid vært fan av Marvel-filmer.
Så å få utvikle ferdigheter som filmskaper i MCU
med denne figuren og denne franchisen jeg elsker så høyt,
var en mulighet jeg grep.
PETERS TITAN-BRYSTVORTEKJEDE
Denne filmen har introdusert meg for emner,
temaer og alle slags fæle tanker jeg aldri har kjent til.
Takk for det, Deadpool.
Det er litt som skjebnen,
fordi det var for et tiår siden på settet til Real Steel
at Hugh Jackman sa til meg:
"Kjenner du Ryan Reynolds?"
Og jeg sa: "Niks. Jeg tror han er kanadisk, som meg."
Og han sa: "Hvis du jobber med Ryan,
vil dere aldri slutte."
- Jeg er glad dette blir filmet. - Ja.
Spradeleksjon.
Hugh Jackman kan være deltidsprofet,
for fra da jeg begynte å jobbe med Free Guy med Ryan,
var det et brorskap og en felles følelse av
at vi ønsker å lage filmer som er underholdende,
og forstå at de skal være underholdende.
Men vi vil også at de kan være morsomme og tematiske
og varmhjertede,
slik at vi føler oss bedre når vi forlater kinoen
og kanskje mer håpefulle enn da vi gikk inn.
Jeg tenker på Shawn og meg som tare under vann.
Vi beveger oss alltid sammen.
Han er en kreativ sjelevenn
jeg skulle ønske jeg fant tidligere i karrieren,
og han føler det samme.
Vi har lik arbeidsmoral og -rytme.
Vi er også heldige som kan dekke for hverandre på visse måter.
Slike filmer er en stor oppgave.
Ryan og jeg gikk fra den fantastiske kjemien vi hadde
på Free Guy, rett inn i The Adam Project.
Det var da vi filmet The Adam Project,
at Ryan sa: "Jeg tror ikke jeg gjør en Deadpool 3
om du ikke regisserer den. Vil du vurdere det?"
Og jeg sa: "Ja."
Han sa: "Jeg vet jeg må overtale deg."
Jeg sa: "Niks, du trenger ikke. Jeg sier ja."
Første dag.
Jeg tror mange fans har ventet tålmodig
KEVIN FEIGE - PRODUSENT
siden lenge før figuren kom tilbake til Marvel Studios.
Og da den gjorde det, jobbet vi lenge med Ryan
for å få den beste ideen.
Ryan Reynolds er en idémaskin.
Han er nesten helt ansvarlig for å få den figuren på film.
Han trodde på den da få andre gjorde det,
i en annen tid for Marvel-filmer.
Og skapte noe helt unikt.
Det var en annen tone. Jeg visste det ble annerledes.
Jeg hadde aldri sett noe lignende.
Hans tolkning av Deadpool er perfekt.
Dette føles riktig.
På grunn av Deadpool 1 og 2 er forventningene høye,
og vi vil bare fortsette å forbedre det vi gjør.
Det ble nok bevist i den tidlige utviklingsprosessen.
Jeg tror Ryan hadde 19-20 ideer. Han la fram hva som helst.
Ok.
Jeg har ikke mer å gi, lille venn.
Jeg ville foreslått dem som en Sundance-film.
Jeg tuller ikke. Som en Marvel-film med budsjett på $ 4000 000
MIDDAGEN MIN MED DEADPOOL
uten noe annet enn en Deadpool-drakt.
Jeg foreslo dem mellomstore, store, små, alt mulig.
Jeg følte at jeg hadde gått gjennom hele spekteret,
og jeg klandret ikke dem, men meg selv.
Fordi jeg er kanadisk.
Ikke ta navnet på landet mitt i din munn.
Jeg gikk gjennom notatene mine her forleden, så på ting.
Vi hadde sprø ideer.
Vi snakket om en bilde-for-bilde-nyinnspilling av Thor 2
til midten med Deadpool i, og så ville den bli annerledes.
Vi ville vise bortklipte scener med Deadpool.
Vi skulle prøve å vise at han hadde vært i MCU hele tida.
Du så bare ikke scenene hans fordi de ble klippet bort.
Vi prøvde å finne ut hvorfor denne filmen skulle lages.
Med Hugh Jackman som Wolverine kan du argumentere sterkt
ZEB WELLS - MEDFORFATTER
for at superheltfilmindustrien er bygd på den opptredenen.
Den opptredenen i X-Men viste alle
at hvis du tar figurene seriøst og får dem på film,
slik de er elsket og skrevet i tegneseriene, vil det fungere.
Kjenner jeg deg, kompis?
Niks. Men jeg kjenner deg.
Alle kjenner meg.
Jeg er Wolverine.
Jeg tror ikke jeg forstod hva det betydde for verden.
Jeg var ikke spesielt interessert i tegneserier i oppveksten.
Jeg hadde aldri hørt om X-Men.
Og på noen måter er jeg glad for det.
For jeg tolket Logan slik jeg ville tolket alle andre figurer.
Klør kom ut av ham, han kunne helbrede seg selv,
og han hadde sprøtt hår.
For meg var det bare nok en figur å tolke.
Jeg har på denne drakten.
Det betyr mange ting, men mest av alt…
…betyr det at jeg er en x-man.
Wolverine er en Clint Eastwood-arketype.
Han er sparsom med ord, snakker bare hvis han må,
uttrykker seg egentlig med vold.
Vil du være rolig nå?
Fordi han er en skuespiller som en sveitsisk armékniv,
kan Hugh snu seg på merkelige og vidunderlige måter.
Denne drakten er alt som minner meg på hvem de var.
Og hva jeg gjorde.
Veldig tidlig i prosessen med historien i Deadpool
pratet vi om at det ville vært bra å sette ham sammen Wolverine.
Når det ikke skjer i løpet av et par filmer,
og de dreper Logan, mister du troen på den ideen.
Du anser den ikke som en reell mulighet lenger.
Da vi fullførte Logan,
var jeg stolt av filmen og det vi skapte.
Og jeg mente det jeg sa da jeg var ferdig.
Jeg ville bare…
…få ut alt jeg hadde følt i 20 år som figuren.
Jeg ville vise historien for fansen og meg selv.
Og så, 14. august 2022,
kjørte jeg til stranda,
og jeg tenkte, uten å vite hvorfor:
"Hva vil du gjøre, Hugh?" Det var det jeg tenkte.
Ikke egentlig jobb, bare livet.
Og så slo det ned i meg: "Jeg vil gjøre Wolverine-Deadpool."
Beklager, Ryan. Sånn ser jeg tittelen.
La oss gi folk det de kom for.
Så jeg var desperat etter å ringe Ryan
fordi jeg visste at han og Shawn jobbet med noe.
Jeg visste ikke når de filmet.
Ingen sa noe på telefonen.
Jeg sa: "Om dere vil ha meg, vil jeg lage filmen.
Jeg bare vet det."
Det var rett og slett skjebnen.
Det føltes som om stjernene stemte
fordi jeg sa: "Jeg skal gjøre min siste presentasjon
for denne figuren og filmen."
Og jeg presenterte en film med ham og improviserte.
Jeg var ikke forberedt.
Og den grunnleggende historien var den som nå lages.
Deadpool og Wolverine. Kan du tenke deg det?
Moroa.
Kaoset.
Honorarene.
Jeg hadde alltid vært veldig tydelig med Hugh
om at han hadde en svært god avslutning for en fiktiv figur.
Jeg sa til ham at det er så utrolig det han oppnådde i Logan,
at vi strebet etter det med Robert Downey Jr. i Endgame:
å gi denne utrolige, ikoniske figuren en fantastisk slutt.
Logan?
Fyren med gafler som hender?
Den Wolverine?
Jeg forstyrret åpenbart arbeidet.
Men jeg sa: "Jeg er med."
For jeg kjenner Ryan og Shawn.
De har også så stor respekt for arven og for fansen
at jeg aldri har jobbet med noe der folk har jobbet hardere
for å beskytte Wolverines integritet.
Jeg har stor respekt for Logan som film.
Det er en av de få gangene i livet der jeg etter å ha sett en film,
fikk nummeret til regissøren og tryglet ham om å spise lunsj med meg.
Jeg ville spørre James Mangold
om det som for meg er
et av de beste sluttopptakene i noen film.
Når Laura setter korset på siden
og det blir en "X", syntes jeg det var perfekt.
Jeg får gåsehud når jeg tenker på det nå.
Likevel lager vi Deadpool.
Deadpool er først og fremst undergravende og frekk.
Så hva om den første scenen i Deadpool-Wolverine
er det siste klippet i Logan?
Da begynte vi å leke med denne tanken:
"La oss si at vi er der. Hva gjør vi med den graven?"
Da tenkte jeg:
"Vi må sørge for at dette fungerer."
Hvordan gjør vi selv de små tingene flotte?
"Goddagen, kompis.
Ingenting får meg raskere tilbake til livet…
…enn masse Marvel-penger."
Meg også, Hugh.
Velkommen til Logans grav.
Vi er her i Black Park i Storbritannia.
Juni 2023.
Og i dag begynner vi med prologen i friluft og kulde.
Vi er på Zoom, Ryan og jeg er på kontoret mitt i New York.
Vi snakker med Wernick og Reese i LA,
manusforfatterne for de to første Deadpool-filmene også.
Og Ryan sier: "Jeg hater meg selv for ideen jeg skal presentere."
Jeg kan trenge din hjelp nå.
"Jeg bør bruke kroppen hans som våpen."
Ja.
Da vi hadde konseptet for denne sekvensen,
var neste steg: "Hva er det fysiske ved det?
Hva er bevegelsene?"
En av de første vi ansatte på filmen, var Alex,
og han var Deadpool-stuntmann,
den sentrale Deadpool-stuntmannen i Deadpool 1.
Vi visste at han var et koreografi-geni.
Han kan også gjøre ting fysisk
som er utrolig grasiøse og fantasifulle.
Og vi følte at her var det en mulighet
til å gi en supertalentfull fyr en sjanse.
Titt-tei.
Klar og gå.
Vil du beskrive prosessen?
- Første steg kalles stunt-vis. - Ja.
Der stuntteamet leker med ideer,
- filmer det på en iPhone. - Nettopp.
Slik tilfører vi en actionsekvens noe kreativt.
Så hva var første skritt for dere?
Det var å kjøpe et skjelett i en butikk,
flere,
dele det opp, se på det på bakken.
Hvordan dreper du folk med ulike deler av skjelettet?
Jeg prøvde først å bruke hele skjelettet.
Så hvordan det gikk i stykker.
- Ok. - Tok så hvert bein,
så hvordan vi kunne drepe.
Jeg tok en fyr,
og vi koreograferte ulike trekk.
Dette var helt i starten.
Jeg er sikker på at klipperen av det du ser på,
klipper til Alex' tidligste stunt-vis,
der han har på seg et elendig rødt Deadpool-aktig kostyme.
Og der begynte vi å få
en følelse av en fantasifull, voldelig, blodig, men også komisk handling.
- Kutt. - Kutt.
Vi ville bruke kamera på alt i filmen, og ikke effekter.
Dette er ikke noe for etterproduksjonen.
Vi vil få med dette med linsen.
Hvis vi kan gjøre dette på ordentlig, så la oss gjøre det.
Spesialeffektavdelingen dekket en hel skog med snø,
og vi filmet det manuelt.
Et storslått bilde, ikke sant?
Vi jobbet med et opptak i ukevis
for å få det riktig. Det var et 360-opptak i høy hastighet
der Alex var i midten,
i kamp mot 14 andre TVT-agenter idet de kom inn.
Kameraet var på en høyhastighetsrigg som gikk rundt.
De gravde et digert hull, begravde kameraet i bakken,
dekket det til, og så jobbet vi i og rundt dette høyhastighetskameraet.
Vil tenkte å filme alt med ett kamera.
Idet kameraet gikk rundt, måtte alle kampene og trekkene
spilles for det kameraet i de bestemte øyeblikkene.
Det var et vanskelig, komplisert opptak.
Vi hadde 25 stuntmenn i to uker.
Og vi må ha drept dem alle minst to eller tre ganger.
Det var et blodbad.
Det må ikke være mer brutalt.
Skal vi sparke bort hodet?
Ryan gjorde et flott opptak der han fikk hodeskallen,
snudde den og sparket den.
Og vi gjorde et vakkert vidvinkelopptak i skogen
med lik overalt.
Det er som åpningen av Redd menig Ryan på Omaha Beach.
Det er sprøtt.
Det er gull, for faen!
Ok, det er nok. Jobb videre.
Ryan hadde fortalt meg
at standarden for denne franchisen,
særlig i den tredje Deadpool-filmen
etter to veldig gode Deadpool-filmer,
er høyere enn for nesten noen film.
Han sa: "Jeg advarer deg. Det er ikke som en vanlig film.
Ikke engang som en vanlig storfilm."
For i en Deadpool-film må du få et flott opptak,
og etter opptaket der du vanligvis går videre i alle andre filmer,
går du ikke videre.
Du prøver å gjøre det morsommere og bedre.
Hvis det bare er litt morsomt…
Vi kjører heller på med drepende festlig.
Vi var ubønnhørlige.
Vi slapp det aldri, selv inn i lydmiksen.
Du tenker: "Kanskje vi kan endre…
La oss stoppe og tenke på dette og…"
Og det har gjort filmen til det den er, og jeg elsker den.
Jeg ville bare ha sagt at når jeg…
"Regenererer?" Jeg ville…
Jeg vet det er rart. Bare la det henge i lufta
som tidenes mest ubehagelige pause.
Ja, som én, to…
Det er ubønnhørlig.
Han advarte meg om det, og det er hver dag på settet.
Det er hvert øyeblikk i klipperommet.
Det er hvert øyeblikk jeg får musikk fra Rob Simonsen
og jeg ber ham bruke trombone istedenfor fransk horn.
Det er mikrojusteringer, en endring i en vits,
en endring i et ord som gjør henne sjokkerende morsom istedenfor morsom.
Kanskje hun skal snu seg mot meg.
Det spiller ingen rolle, der jeg har dyp øyekontakt…
Vil du prøve igjen?
- Jeg vil ikke, men jeg vil. - Flott.
Ok, men du gjør det.
Er du ikke ansvarlig dyreeier,
så kanskje du ikke fortjener denne enhjørningen.
Så jeg tok stridshansken, og jeg har elsket å bruke den,
hvis det er det du gjør med den.
Ja!
Bedre enn vi drømte om!
Maksimal innsats.
Det er visse forventninger til en Deadpool-film, ikke sant?
Tone er hovedsaken. Typen humor er en annen.
Pegging er ikke nytt for meg, venn. Men er det for Disney.
Av og til bruk av voice-over,
av og til bryte den fjerde veggen, direkte til kameraet.
Drit og dra, Fox!
Jeg skal til Disneyland.
- Bra. - Sprøtt brudd på fjerde vegg.
Og bra at du tar springskallen nå,
ikke på slutten.
Ja, jeg mener det…
Det er rart, Ryan har av og til sagt:
"Bør vi gjøre det igjen?"
Jeg sier: "Nei, jeg må snakke med deg, ikke bare som venn,
men som en vanlig seer som er fan av Deadpool-filmene.
Gi meg noe av det jeg elsker."
Du er ekkel.
Jeg elsker det.
"Gjør det annerledes,
men ikke kast meg ut i helt ukjente farvann."
Så jeg prøver å finne balansen mellom det forventede og det elskede
ved å finne opp nye nytt.
Jeg skal gi deg det du alltid har ønsket.
Jeg skjønner.
Makten i Marvel-universet vil forandres for alltid.
Og vi ser på Deadpool. Det blir anspent.
Tre, to, én. Sapp.
Å jobbe med Shawn og Ryan,
det er fint å se folk man har beundret på avstand,
på jobb.
Og det er flott å se dem så smidige
og uanstrengt morsomme, raske og tilpasningsdyktige.
Ryan kjenner Deadpool godt, så hvis du presenterer en idé,
begynner han noen ganger å agere som Deadpool.
Katanaer av adamantium?
Dere måtte ikke.
Bang, bang.
Lander her. Slik.
Avspenn deg selv.
Sug på hele greia.
Du føler at Deadpool har styringa.
Og jeg sier bare: "Hvorfor gråt Thor?"
- Så kan du ignorere meg og fortsette. - Ok.
Det er en fantastisk atmosfære.
Alt er utrolig nøye planlagt,
og når du har det sikre rammeverket på plass,
har du rom til å spille og fortelle vitser,
noe Ryan og Shawn gjør så bra.
Det eneste som kan være så barnslig og dumt
at jeg ikke vil bruke det, er: "Herregud, herregud…"
- Han sier det. - Faen.
- Han sier det! - Hva da?
Avengers, samle dere…
- Tenn flammen! - Unnskyld. Hva nå?
Siden Ryan og jeg samarbeider på femte året,
sier jeg ofte i en scene: "Ry, kan du…"
Han sier: "Jepp, for med… Ja."
Han vet hva jeg skulle si.
Ryan, vis meg den gesten. Den kroppen…
Jepp. Ja. Takk.
De går vekk et øyeblikk og gjør liksom…
Så kommer de tilbake, og jeg må le.
Det er vanskelig å prøve å ikke le på settet,
for det er annerledes hver gang.
Kanadiere er liksom snille!
Et slikt utbrudd til, så snur jeg bilen!
Herregud, for en drittsekk du er!
Er det "guvernørarbeid"? Et forvirrende ord.
Kutt.
Det er gøy å være med på det, men også skremmende.
Jeg skal bruke innretningen din til å ødelegge dette universet,
og det neste og det neste…
…til jeg sluker Den hellige tidslinja
som en tegnefilmvalp som spiser spagetti.
Det blir morsomt om hun ikke kan spise spagetti.
Så hun…
Eller…
Det er å vite hva og delvis når.
Når man skal si: "Ok, nei. Kanskje vi ikke skal ha den vitsen her."
Eller: "Dette må være mer oppriktig.
La oss jobbe med det forholdet mellom disse to handler om."
Logan…
…i tomrommet kan du være det du er.
Jeg vil bare være fri.
Ryan og jeg tenker mye på
det som skaper hjertelaget under latteren.
Jeg vet jeg tuller med alt, men jeg bryr meg.
Jeg vil telle. Jeg vil vise jenta mi at jeg teller.
Jeg må bety noe.
Wade har aldri vært en som redder verden.
Med hans egne ord: Han ødelegger folk for penger.
Noen ganger gjør han det rette til tross for seg selv.
Men det skulle være en stor fare i Deadpool & Wolverine.
Verden måtte reddes.
Og likevel utgjør Wades verden ni personer.
Det har vært noen utfordrende år.
En stund siden jeg så dere.
Vært gjennom mye.
Men jeg er lykkelig.
Det er…
…fordi jeg har hver og en av dere.
Jeg prøver å si…
…hvor stolt og takknemlig jeg er…
…over å stå i et rom…
…med alle jeg er glad i.
Vi visste at filmen måtte baseres på fare.
Skal du avlive universet mitt som en hund?
Med språkbruken din, ja.
Og Wade Wilson
tenker ikke: "Jeg skal være edel og redde universet."
Han tenker: "Jeg skal gjøre det jeg må:
Redde vennene mine, for vennene mine er min verden."
Deadpool innser at han må klare å fikse dette.
Han tror han kan erstatte Ankervesenet med en annen Wolverine.
Jeg gjør det.
Klokt. Den hellige tidslinja er glad for å få deg.
Jeg mente å finne Wolverinen…
…og knekke nesen din.
Logan.
I manuset finner vi noen Wolverine-varianter.
Herregud. Legendene er sanne.
Da vi satte det sammen, ble det nesten en montasje.
Men vi hadde ikke nok biter til det.
Så det var ikke før vi viste Shawn: "Dette er det vi tenker."
Så er det plutselig:
"La oss hente det brune og gyllenbrune John Byrne-kostymet.
La oss få Wolverine på korset.
La oss få tak i Cavillrine."
- Gamle Logan. - Gamle Logan.
Vi fikk store tegneseriefans
til å grave fram Logan-varianter som fantes over tid.
Og vi lyttet og fulgte med.
Støtten fra filmselskapet er urokkelig,
for John Byrne, det klassiske, ikoniske bildet fra tegneserien,
er brunt kostyme, klørne ut,
og du ser Hulken i speilbildet.
"Kan vi få Hulken?"
Marvel: "Så klart."
Så mange sene redninger, ideer og tanker
og samarbeid kom fra overalt.
Det er det samme hvem sin idé det er.
La oss gjøre dette så godt vi kan.
Du er liten som i tegneseriene.
Vakkert. Men jeg må motstrebende si nei.
Shawn og Ryan vet også veldig godt
at det fansen virkelig ønsker i slike situasjoner,
er gjenskapelser av ting som er ikoniske for dem.
Så la oss få dem til å se ut som omslaget de så.
Så det fins en respekt for kildematerialet.
Og samtidig er det som om
vi kontrasterer med Huey Lewis, The Power of Love.
- Fra Tilbake til fremtiden. - Ja.
Som de måtte gå gjennom…
- Utrolig. - De måtte bestige sitt eget fjell, men…
Ja, Shawn ringte Spielberg og Zemeckis.
Og vi får det uoppnåelige.
En vakker blanding av popkultur.
Denne virker lovende.
Du må bli med meg nå.
Jeg er ikke interessert.
Paradigmene for Deadpool & Wolverine var de beste filmene der to reiser sammen.
Det er Kappløp med tiden, Neste stopp, Chicago?
På en merkelig måte Rain Man.
Det handler om to personer ute på et oppdrag,
som under normale omstendigheter aldri ville ha vært sammen.
Nå må de det i dagevis.
Kan du ta på deg maska igjen?
Det er så vanskelig å spise med.
Det er så vanskelig uten.
Jeg har alltid følt at dette er en dynamikk som ville vært gøy å spille.
De kaller meg "Leiesoldaten med kjeften".
De kaller meg ikke "Leiesoldaten med den dyktige advokaten".
Ett ord til.
Og jeg vet at fansen vil elske det.
Guvernørarbeid.
Det er en stor motvirkende kraft for Deadpool.
Hva tenker du på?
Vi har alltid ønsket den perfekte normale mannen.
Og likevel vil jeg ikke si at Wolverine er normal
like mye som han er…
En galning.
Du, da.
- Herregud. - Kutt.
Den kan bli til noe emosjonelt.
Hvordan utvikler forhold seg, inkludert de som starter med hat?
I min verden er du…
Du er vel ansett.
Ikke i min.
- De liker meg ikke i min heller. - Du sier ikke det?
Som en av forfatterne av filmen var det et press
å finne tilgangspunktet til Wolverine,
slik at publikum får kontakt med en figur
de har kjent i mer enn to tiår,
men som også gjør noe annet med figuren
som ikke har blitt gjort ennå.
Til det første manuset vi skrev, sendte Hugh oss et ti-minutters talememo.
Jeg anbefaler ikke å sende et ti-minutters talememo til noen.
Men ideen om at han var den verste Wolverinen,
kom fra Hughs talememo.
Det var et flott tilgangspunkt for oss,
for du har ikke bare den verste Wolverine,
men en Wolverine som etter 24 år endelig har på seg den gule drakten,
vandrer rundt på settet som en stor banan.
Hva fikk deg til å endelig gå med kostyme?
Mitt er rødt så de ikke ser meg blø.
Men jeg ser at gult er nyttig også.
Da jeg kledte meg i gult og blått, visste jeg at det ville fungere.
Jeg hadde bekymret meg uten grunn.
Alt ved drakten,
på en eller annen måte i virkeligheten, i motsetning til tegneserien,
ville gjøre ham for tegneserieaktig,
eller bare grell, overdreven eller noe.
Jeg husker den første dagen da både Hugh og jeg hadde på draktene.
Vi gikk langs ei catwalk-greie i TVT,
og en herre ved navn Billy Lawless,
som har ansvar for å få på meg drakten hver dag,
fordi drakten er en ingeniørbragd,
da han så både Deadpool og Wolverine gå langs catwalken,
sa han at det var hans livs beste dag.
Og jeg sa:
"Men du har en sønn, Billy."
Og han sa: "Ja. Han heter Logan."
Tjuefire år siden jeg gjorde dette for første gang.
Det går ikke an!
Men fansen har bedt om dette i 24 år.
Faen heller. Unnskyld meg.
Ja.
Det føltes fantastisk.
Jeg følte meg mer jordnær enn noen gang på 24 år.
Drakten hadde nok mye med det å gjøre.
Tro meg, jeg er ingen helt.
Den drakten sier noe annet.
Liker du den?
Jeg var forbløffet over at vi aldri prøvde den, aldri så på den.
Men når jeg ser den, spesielt med den hetta…
Fy faen.
Sparer du de gode greiene til spesielle anledninger?
Drap, hovedsakelig.
Jeg føler mer enn noen gang før at jeg, Hugh Jackman, er borte.
Det er bare Wolverine.
Hør. Dette er en Sabretooth, ok?
På gang i tjue år.
Du kan ikke ta fyren.
Ikke angrip hodet.
Ingen gripekamp.
Lykke til.
Drakten er stram og trekker deg ned.
Den er merkelig nok veldig bra for action,
gjør deg veldig på hugget.
Men det er vanskelig å bevege seg. Å få albuen…
…å få amene over her.
Det er umulig. Det er ikke grasiøst.
Hva med… Og den andre hånda er verre?
Det er veldig nære på.
Vi laget fantastiske actionsekvenser.
En av dem er den lengste jeg har gjort.
Vi er her i det nydelige Burnham Beeches.
Vi er i Storbritannia og filmer
det vi kaller bilslåsskampen.
Denne ideen kom i det tidligste, etter som jeg husker,
første utkastet av manus.
At publikum forventer kampen over alle kamper
mellom Wolverine og Deadpool.
Men hva om vi gjør det på en uventet måte?
Hva om vi gjør det inne i en nydelig, ny Honda Odyssey?
Jeg skal slåss mot deg nå.
Jaså?
Shawn skjønner at du må ligge foran publikum.
Ideene må stadig bli bedre.
De må stadig endres og utvikles.
Dette er unikt med Shawn og Ryan.
De blir ikke sittende fast i en idé.
Hvis man kan fortelle en bedre historie,
er de åpne for den ideen.
Jeg vet ikke hvordan én regissør, én produsent eller én forfatter
får til noe helt alene, for du trenger så mye hjelp.
Er det for mye bare å løpe inn i den som om du takler bilen?
Som om du slår inn i den.
Enten slå inn i den, løpe inn i den eller noe.
Noe i Wolverine elsker en slåsskamp.
Noe i ham er aldri mer levende enn når han slåss.
Ja.
Og han tar gjerne en springskalle…
Ja. Kanskje dette er det også.
Det er som om det har den rytmen,
som: "Vold er kjærlighetsspråket vårt."
Bang!
Da Shawn viste den scenen til meg,
satt vi sammen på et fly.
Og han filmet meg.
Det var en video der jeg så den for første gang.
Jeg skriker bokstavelig talt hysterisk.
Det var helt genialt…
Og jeg elsket scenen som start.
En biltur med den mest irriterende personen du kjenner.
Og til slutt klikker han.
Vi har nettopp begynt.
Siden filmen er for voksne,
kan vi lage en MCU-film
som er utfordrende
og undergavende på en komisk måte.
Hva gjelder action, må du i normale Marvel-filmer
finne ut
antall springskaller du kan ta
eller hvor mye blod du kan se.
Så går du inn på et sett, og det er bare…
Det er bare…
Du drar denne greia så hardt at du hopper tilbake,
- snurrer rundt, og jeg holder den. - Ja.
Så går føttene mine gjennom soltaket.
Alt i ett trekk.
Vi sklir tilbake… Bang!
Det er to udødelige personer som slåss.
Det er fantastisk.
Når du får hodet hans til siden…
- Ja. - …og du gjør disse,
og jeg ser klistremerket. Jeg klipper det før.
Du må være et trykkluftbor.
All action er oppfinnsom, unik,
morsom og brutal og sånt du aldri har sett før.
Og det er vanskelig å gjøre.
Ja!
Fantastisk.
Vi visste at vi ville ha en formidabel skurk,
og vi snakket om noe jeg aldri hadde hørt om,
en mutant på Omega-nivå.
Og figuren Cassandra Nova, Charles Xaviers tvilling.
Og på den tida
så jeg på The Crown med Emma Corrin,
og jeg tenkte: "Denne skuespilleren er utrolig."
Jeg dro til England og så Emma i en sceneproduksjon.
Vi spiste middag etterpå, og jeg visste at dette var Cassandra Nova.
Så vi hadde aldri en reserve, fikk aldri en annen idé.
Heldigvis sa Emma: "Ja."
Ikke det jeg ventet.
Slapp av, jeg dømmer deg ikke.
Jeg er ikke Charles.
De sa: "Glem alt du har sett eller hørt om skurker.
Ikke behandle denne som en skurk."
Den første referansen Ryan ga meg,
var Christoph Waltz i Inglourious Basterds.
Han må ikke oppføre seg ondt, fordi han har på seg uniformen.
Den sier det for ham, og det er ti ganger nifsere.
Du er så skummel, hva?
TVT mente det.
De sendte meg hit før jeg kunne gå.
Vi valgte det, for jeg har skallet hode,
krage, skurkesilhuetten og disse forlengede fingrene.
Det er akkurat nok til å se,
samtidig gjør du det ikke.
Hva foregår her inne?
Alt forblir "ondt".
Så det er gøy å være uforutsigbar.
Det er noe galt som gjør at du engasjerer deg.
Johnny sa at du er en psykotisk, stormannsgal drittsekk.
Hans ord, ikke mine. Fast bestemt på dominans og smerte.
- Sa du det om meg? - Nei!
Chris og jeg har hatt
cameoer i hverandres filmer, og han ville det virkelig.
Dette er flott. Kom igjen.
Fordi jeg skrev dette oppsettet til ham
der Deadpool omtaler ham som den ultimate sleivkjeften.
At det ikke er meg. Han er sleivkjeften, ekstrem.
Jeg har respekt for ham.
Og i filmen tenker du: "Vent.
Han snakker ikke slik."
Deadpool får bare en annen fyr drept, noe han er kjempeflink til.
Ikke min favoritt-Chris.
Så jeg skrev noe for Chris.
Først skrev jeg det for å lure og manipulere Chris
til å si ja.
"Men det er også denne scenen."
Og så ble det noe som var veldig morsomt.
Jeg tenkte: "Dette må være med."
Og Chris sa bare ja til filmen hvis det ble med.
Jeg klandrer ham ikke.
Hvis det siste jeg gjør i dette gudsforlatte, elendige livet…
…er å brenne den hurpa, dør jeg likevel ikke lykkelig.
Fy faen, jenta mi. Du er gal.
Ja, Wade. Jeg blir ikke lykkelig før…
…jeg har urinert på det grillede liket hennes
og knullet de brente levningene,
mens jeg gurglet Juggernauts testikler.
- Jøss! - Siter meg på det.
Dette er helteskjulestedet.
Dette skjulestedet består av ulike varianter
og påskeegg fra Marvel-universet.
Hvor er vi?
Aner ikke, men… jeg liker meg her.
Fansen kjenner kanskje igjen denne fantastiske senga.
Det var her Hulken sov i Thor: Ragnarok i Sakaar.
Vi har dette bordet fra Carols romskip fra The Marvels,
og Ray Chan gjorde en utrolig jobb med dette rommet.
VISUELL UTVIKLING KONSEPTKUNST
Det er så mange ulike detaljer.
Konklusjonen fra Shawn og Wendy var:
"Vi vil legge inn noen påskeegg til fansen."
Et sett fanget oppmerksomheten min.
RAYMOND CHAN PRODUKSJONSDESIGNER
En 24 meter høy skulptur av Wanda,
som ble brukt i Doctor Strange 2.
Og den ble brukt i et rundt ti meter høyt tempel,
og jeg tenkte: "Jeg legger skulpturen i taket."
Så det ble taket på skjulestedet.
Det er godt gjennomtenkt. Hvor skal alle sove?
Hva er eiendelene deres?
De bor i tomrommet. Hva har de funnet?
Sett på maken. Dere må være de andre.
Bare å se de heltene
på settet var helt utrolig.
Jeg fikk en melding fra Ryan.
Og han sa: "Ring meg."
Jeg syntes det var rart.
Jeg sa: "Hvorfor ringer fyren meg?"
Han sa at han tenkte på
at jeg skulle bli med på laget på denne Deadpool.
Jeg sa: "Hvis du kan finne ut av det, ja."
Wesley er Blade for meg og innledet en hel æra.
Jeg ble født klar.
Dette er en figur som Wesley i stor grad skapte.
Han tok helt nye sjanser den gangen.
Det har bare vært én Blade,
og det kommer aldri til å bli noen annen.
Ja, kompis. Kom igjen.
Det føles som om jeg er radiovinneren
de lot leke statist i én dag.
Jeg har danset rundt Gambit i nesten 20 år.
Du må ikke be Channing Tatum spille Gambit.
Channing har prøvd å lage en Gambit-film
så lenge som jeg prøvde å få en Deadpool-film.
Vi var på Comic Con sammen i 2016
da Fox skulle lage den filmen.
Om du ikke vet hvordan det er å se…
Jeg har møtt Shawn et par ganger om å skulle regissere Gambit
da jeg var knyttet til den på Fox.
De ringte meg om denne, og jeg kunne ikke tro det.
Jeg trodde de ertet meg eller spøkte.
Det var som et pek.
Jeg ville gjort hva som helst for å spille Gambit på film,
selv bare én gang.
Det er flott å spille Elektra igjen.
Jeg spilte Elektra i 2004.
Så jeg hadde ikke brukt en sai
annet enn for å vise meg fram for vennene til barna mine.
Som: "Jeg er en ninja."
Jeg hadde ikke gjort noe sånt på årevis.
Stikk. Og når jeg gjør dette, driver jeg oss tilbake.
Å bringe Elektra inn i Deadpool-verdenen har vært en reise.
Det var fantastisk å se Dafne Keen som Laura, litt eldre og klokere,
og nå får vi se hva Logan betyr for henne.
Jeg fikk vokse opp på grunn av deg.
Å finne denne nye, modnere, eldre Laura
var interessant, for hun er fortsatt som en naturkraft.
Hun er vill og brutal,
men samtidig har hun modnet,
og har mer kontroll på følelsene sine på en måte.
Ikke la meg angre på det.
Siden jeg spilte henne i så ung alder,
er hun innebygd i meg, og har ventet på å komme ut igjen.
X-23, hva blir det til?
Jeg heter Laura.
- La oss dra, for faen. - La oss dra, for faen!
Dette er det sprøeste opptaket
i en tegneseriefilm noensinne.
Nå blir det enda sprøere!
Jeg ville ikke slutte i går.
Alle var slitne. Jeg sa: "Må vi dra hjem?
Må jeg ta den av?"
Jeg ventet ikke dette kostymet,
for da vi planla den andre Gambit-filmen,
var han ikke i X-Men, så han ville ikke hatt denne rustningen.
Og så bestemte vi oss for
at han skulle være akkurat som han ser ut i tegneseriene.
VISUELL UTVIKLING KONSEPTKUNST
Valgte bildet, og magikerne som jobber med filmen, fant en løsning.
Dette kostymet er annerledes enn det vi hadde før.
Det er ikke så blankt.
Ikke så glitrende.
Jeg er ikke så kul som i de andre.
Kanskje disse to er sjansen vår.
Til å bli husket.
Slik vi fortjener det.
En slutt.
Arv.
Mange superhelter bruker rødt, men Deadpool går selvsagt i rødt.
Så Elektra har blitt grålig rødrosa, som jeg elsker.
Det er et annerledes kostyme, mye mindre hud.
Elektra har alltid vist hud på midten.
Vi trengte ikke det nå.
Det er ikke nødvendig. Elektra har fått tre barn.
De figurene er veldig viktige,
og noen av mine favorittøyeblikk i filmen
er å stå sammen med disse karene.
De var fantastiske, fordi vi hadde over seks brukbare timer
med dagslys hver dag.
Jeg satt med dem i vogna mi før vi filmet
og sa: "Jeg skal spørre dere om noe jeg ville…
Det er dumt å spørre dere,
men om dere ikke må gå på toalettet,
kan alle bli på settet?
For vi må bare holde på og ikke stoppe!"
Og alle var utrolige med det.
De ble på settet og var klare til å begynne og strakk ut.
De forberedte seg på action på et øyeblikks varsel.
Shawn og Ryan har drømt om
at vi skulle samles for å kjempe for dem
og hjelpe dem å nå målene sine.
Og å se Shawn og Ryan
bli så begeistret for at drømmen deres blir virkelighet,
er fantastisk.
- Kutt. - Ja!
Vi har ventet lenge på det, og jeg er takknemlig.
Og det var alt vi drømte om.
Det var mer enn det.
Bokstavelig talt 50 ganger bedre.
- Godt gjort. - Du store min.
Vi er i Ant-Man Arena,
som vi kjærlig kaller Cassandra Novas skjulested.
Festningen hennes. Anlegget.
VISUELL UTVIKLING KONSEPTKUNST
Dette er en enorm Ant-Man
som er halvt begravd i tomrommets ørken,
og Cassandra Nova har slått leir i skjelettarmene.
De bygget hele arenaen, og det var kjøretøy som faktisk fungerte,
og rampen blir til ei trapp jeg kan gå ned.
Alt var der og fungerte. Det var utrolig.
I amfiteateret i armene hans.
Det er dette settet.
- Hva? - Ja.
Tanken på at Cassandras anlegg var
i et digert Ant-Man-skjelett.
Det var i første utkast av manuset, og det var en rar, vilkårlig, tilfeldig,
idiosynkratisk, forstyrret, kul idé.
Den var så rar at vi holdt oss til den.
Jeg begynner selvsagt med en enorm Ant-Man fra kostymeavdelingen.
Vi skannet kostymet og forstørret rustningen.
Så vi kopierte kostymet hans eksponentielt.
For å gjøre arenaen interessant.
Jeg presenterte denne ideen for Shawn
som at den var som om Mad Max kom inn i Tina Turners Thunderdome
og alle krigerne skrek.
Vi har kjøttet!
Så vi brukte en indre struktur i armene
slik at vi fikk flere nivåer og et rammeverk
kameraet kunne gå bak.
Slik ble den siste sekvensen i tredje akt mye mer interessant.
Det er sterkt.
Ett til.
Selv kjøretøyene.
Oppgaven var å finne en kolonne med kjøretøy.
Jeg baserte meg på ideen om at ting ble kastet
eller sluppet inn i tomrommet, og at jeg kunne lage en hybrid av
kjøretøy etablert i Marvel og kalle dem varianter
og bare endre dem litt.
Når du er regissør,
kommer opptakene til deg på én av to måter, etter min erfaring.
Noen ganger går du på settet,
og opptakene er vanskelige å finne ut av. Du må gå rundt
og slite for å se det for deg.
Når et sett er rikt på detaljer, dybde og tekstur
slik dette er, kommer opptakene lett.
Så det vanskeligste for meg i dag er å få tid til alle opptakene
som er inspirerte av dette utrolige settet.
Og det at det er ekte,
for hele tilnærmingen med denne filmen
er virkelige steder, ekte bygg, slik at dere, som publikum,
føler at dere opplever noe ekte.
Det føles som en Kia.
I dag er vi på det vi kaller New York-gata.
Men ingen av Deadpool-filmene sier om Deadpool bor i New York,
og mange opptak er fra Vancouver.
Så dette er ei slags generell bygate der Deadpool bor.
Vi har bygd denne gata på Pinewood-området i London,
og jeg er forbløffet over ektheten og detaljene.
For eksempel å sette metallplater i gata.
Det er ingen grunn til det, annet enn at de detaljene,
skitten som samles på fortauskanten… alle disse detaljene
som lar oss føle at vi er i den verdenen.
Hvorfor bygde vi denne verdenen?
Fordi Wade bor i en ikke-navngitt nordamerikansk by,
og vi filmer i Storbritannia,
men også fordi denne sekvensen
som vi filmer i de neste par ukene,
har noen av de mest avslørende plot-vriene i Deadpool 3.
VISUELL UTVIKLING KONSEPTKUNST
Og vi tenkte at hvis vi gjør det i ei ekte bygate,
blir vi definitivt fotografert.
Så her er vi.
Vi er klare og bakgrunn… Vær så god!
På dette studiosettet ble vi på en måte presset inn i den eneste ledige plassen.
Det bestemte størrelsen på settet,
som påvirket layouten,
for fotografen George hadde en mening om solretningen og solbanen.
Så vi jobbet allerede med et eksisterende rom,
pluss at solbanen bestemte skjelettet på settet.
Men så bestemte jeg: "Greit,
la oss gjøre den ene enden mer interessant."
Og jeg ser tilbake på Nattens krigere, og forestiller meg hele scenen
der Deadpool-korpset kom fra hver eneste gate.
Så det er derfor det vi kaller Five Points,
ble til.
Dere, det ser bra ut.
Hoved-Deadpoolen her.
Kan vi bli ferdige?
Da Ryan ba meg om å regissere denne Deadpool-filmen,
begynte jeg med å lese en haug av tegneseriene.
Og Deadpool-korpset var
en tidlig og overbevisende idé for meg.
Og jeg ville finne en måte å integrere dem på
i det som skulle bli dette og Deadpool-filmen min.
Så de går, og når vi hører: "Vent!", stopper de.
Vent!
Jeg sa at det var mange Deadpooler der.
IVO COVENEY KOSTYME-FX-ANSVARLIG
Vi begynte med Nicepool, Ryans alter ego.
Det var det første vi jobbet med.
MARY MCLAGLEN PRODUKSJONSLEDER
Han er bare en bedre versjon.
En vakrere versjon av Deadpool.
Hvor er maska di?
Dere ser dette, ikke sant?
Han har lange, løse lokker, og er en slags zen-figur.
Jeg beklager det. Dette stedet er vakkert.
Jeg elsker å spille Nicepool.
Han er så tilgjort og snill
at når hodet hans blåses av kroppen hans,
puster du lettet ut.
Beina mine er skjøre, og jeg må beskytte ansiktet mitt.
CHRIS BYRNE ASSISTERENDE KOSTYME-FX-SJEF
Han er liksom 20 % bedre enn den normale Deadpool.
Så han er full av krom, gullplater. Blanke innlegg.
Er det gullbelagte .50-kalibers Desert Eagle-pistoleros?
Selvsagt.
De passer til ørepynten min.
Alt er skreddersydd.
Ingenting på drakten hans fantes før dette.
Selv materialet er silketrykket.
Alt er malt, dekket, laget fra bunnen av.
I kostymeavdelingen har vi laget 30 varianter,
og så mange spesialvarianter som 2099.
Vi laget Ladypool, Zenpool, Cowboypool,
Kidpool, Headpool og Dogpool.
Og derfra får alles fantasi løpe fritt.
Dogpool er en favoritt.
Vi lette etter verdens styggeste hund
og fant Peggy i Storbritannia, der vi filmet.
Elsker når inspirasjon kommer fra intet.
Jeg så et forferdelig program om feer sammen med seksåringen min,
og det var en fe med briller
og forstørrede øyne inni brillene.
Jeg så det, fikk hetta og tok en video av det,
sendte den til visuelle effekter-folka,
Swen Gillberg og Lisa Marra, og sa:
"I tredje akt, når Dogpool kommer tilbake,
kan vi sette briller på Dogpool,
men få dem til å virke kjempekraftige?"
Og de sa: "Ja, men det blir veldig dyrt."
Jeg nevnte at dette er vår barne-Yoda.
Søte valp.
Det som er så gøy i dag, er
at fordi jeg har jobbet med Rob Simonsen de siste to månedene,
med musikken til denne filmen,
spiller jeg musikken og Deadpool-temaet som har blitt skrevet for filmen,
mens vi spiller inn filmen.
Det gir skuespillerne og de opptredende
en følelse av stemningen
og den tøffe holdningen til Deadpool-korpset.
ROB SIMONSEN - KOMPONIST
Deadpool kan musikalsk sett være veldig respektløs,
og du kan bruke superhelt-øyeblikk
men du kan også ha det gøy med den.
Jeg ville ha nye, rytmedrevne stiler,
ikke bare bruke elektronikk,
men drive den fram med kraftige rytmer.
Også orkestersmaker for superheltgreier som må føles som
klassisk Marvel-orkester-superheltstoff,
fordi mye av det er Deadpools forestillinger om seg selv
i Marvel-universet.
Så perspektivet på musikken er ofte Deadpools,
hvordan han føler seg når han kommer inn i Marvel-universet.
Er du klar?
Får jeg drepe hundre av deg?
Ja, for faen, jeg er klar.
Et opptak med ett kamera
ble diskutert veldig tidlig.
Det burde ikke være primitivt og skarpt.
Det burde ha danserflyt.
Jeg tror du kan få det brutalt og med flyt samtidig.
- Ja, jeg vil gjerne at drapene er brutale. - Ja.
Ryan sa til meg: "Jeg har drømt om dette opptaket i…"
Jeg tror han sa sju eller ni år.
Han går fra opptaket, til bildeoppsettet, til sangen, til handlingen.
Han sa: "Vi gjør det." Jeg sa: "Ok."
STUNTPRØVE
Vi skal bare filme og prøve. Mye energi. Nyt det.
I et opptak med ett kamera må du virkelig engasjere deg.
Så når du spiller inn store actionsekvenser,
bruker du alltid et par kameraer.
Du kan klippe til et annet sted, eller hvis et slag eller spark bommer,
kan du bruke det andre kameraet,
eller vi ser på eksplosjonen for det øyeblikket.
Men når du bare bruker ett kamera og bare er der i,
jeg tror det er litt over to minutter,
har du kun én mulighet.
Det var skremmende.
En av stuntfolkene viste meg en versjon av videospillet fra 1995.
Han sa: "Se", og det er bokstavelig talt
Wolverine som slåss mot hundrevis av mennesker foran ett kamera.
Jeg tenkte: "Hvem hadde trodd det?"
Ideen bak var at vi skulle filme det
på en bevegelseskontrollert rigg, så vi låste kameraet
og gjorde et par kjøringer.
Så la vi actionen inn i kjøringene
og la over dem i kjøringer.
Men all actionen skulle være ekte i kamera,
og så måtte vi finne ut hvordan vi skulle legge inn
neste lag med stuntfolk.
Kan du blande det vi nettopp filmet, med helten vår fra seksjon 3?
Det eneste var at vi bare hadde tre timer om dagen
der lyset var i riktig posisjon for å få det til å fungere.
Så planen var å dukke opp klokka 07.00. Fortsatt bekmørkt.
Vi øvde fra 07.00 til 10.00.
Vi tok en tidlig lunsj
og brukte så en time på å få stuntfolkene klare som Deadpooler.
Og så filmet vi fra 11.30 til 14.30, tror jeg.
Og vi fikk seksjon 1 én dag.
Og da vi fikk den seksjonen,
øvde vi til neste dag resten av dagen,
kom inn, og så fortsatte det sånn.
Slik ja. Jøss!
- Ja! - Ja, vi har det.
Jeg har drevet med dette lenge.
Jeg liker utfordringen.
Den mentale utfordringen
ved å jobbe med så mange forskjellige stuntutøvere,
gjøre koreografi, ha kameraet der
og prøve å gjøre et opptak jeg aldri har gjort før.
Jeg elsket den utfordringen.
Ja!
Veldig bra.
Det føles veldig bra.
Zombier, reis dere!
Disse helbredes visst.
Deadpooler!
Hold opp.
Jeg elsket Peter i Deadpool 2,
så tanken var ikke bare å ha ham med i filmen,
men vi ville at han skulle ha en viktig rolle.
Peter i drakten er sinnssyk,
og det er like sinnssykt som at jeg prøver å ta på en drakt
som hadde blitt brukt av Ryan Reynolds.
Fordi kroppene våre har ulike former.
Det var fint at da jeg møtte Shawn, regissøren,
sa han: "Å nei, jeg trodde du var feitere."
Det var fint å høre.
Så de måtte lage en feitdrakt til meg.
Først overdrev de.
Og folk sa: "Nei, Herregud, det er ikke absurd."
Så de måtte gjøre den mindre.
Jeg er en tjukk, middelaldrende fyr i ortopediske sandaler
som ser i speilet og ser noe mer.
Jeg ser en fyr som stiller opp for en jævla venn.
Han framstår som en helt vanlig fyr.
Men Rob er faktisk utrolig undergravende og dyster.
Så han er alltid en morsom figur å leke med,
og en morsom figur å skrive,
fordi han liker rare, undergravende ting.
Peter ble ikke født i tegneseriene.
Folk har ikke sagt: "Når får vi se Peter?"
Han er original,
men nå har han et grunnlag i Marvel-universet.
Reverskonstruert, så det er kult.
Peter. Peter.
Når du sier at han er en del av MCU-universet,
lyver du ikke, noe som er veldig rart.
Kos dere med min Peter.
Den store finalen skjer i kraftrommet.
Ray skapte en unik verden.
Han oppfant ting uten sidestykke.
Settet er stort sett filmet med alle effektene innebygd.
Det var vann, virvler, elektrisitet og ild.
Aktiver pengesløseri!
Kraftrommet var en ventilasjonssjakt fra 1905,
et forlatt, kondemnert rom som TVT beslagla.
De moderniserte kraftkilden, plasmakjernen
og antiplasmaen.
Tidsoppriveren, jeg var målløs.
De har laget armhansker.
Jeg setter inn armene. De er skikkelig tunge og har alt.
Alle lys og ledninger,
mutre, bolter og skruer er som…
Det er utrolig.
KONSEPTKUNST
Jeg hadde nok rundt 20 forskjellige konseptdesign for denne.
I hodet mitt blander oppriveren de to plasmaene til ei stor atombombe.
Jeg forstår ikke.
Hvordan kan dere to være i live?
Du hadde rett. En av oss skulle ha vært drept.
Men fører du en Deadpool og en Wolverine sammen…
…og de holder hverandre i hendene og hører på Madonna…
…kan ikke ødelegges, jævel.
Når en lang filminnspilling nesten er slutt,
er du så sliten.
Du er så sliten.
Kroppen din er så usunn.
Hjernen din er så utslitt at
du gleder deg til å komme tilbake til ditt vanlige liv.
Men denne filmen har en tvetydig slutt,
fordi jeg har fått samarbeide med
mine to bestevenner i månedsvis.
Dette er et tegn på ekte kjærlighet, at jeg lar noen andre enn meg
krysse av bildemanussidene vi har fullført.
Dette er et ekte brorskap.
Jeg har laget denne filmen i nesten et år.
Jeg har utviklet denne filmen med Ryan i to år.
Det er en lang vei å gå,
og jeg tar aldri for gitt at jeg går den sammen med brødre.
Man ser ofte tilbake på en jobb.
Gjerne flere år senere, og du innser hvor heldig du var.
Jeg visste det før vi begynte.
Jeg visste det på dag én.
Det er et bilde av oss tre sammen tatt den første dagen.
Det var gaven min til begge.
Vi visste at i de neste 70 dagene med filming,
eller hvor mange måneder,
ville vi skape drømmefigurene våre
med drømme-samarbeidspartnerne,
drømme-medarbeidere med en drømmehistorie og -film.
TIDEVANNSBØLGE
Det føltes som skjebnen.
Det føltes som om det var meningen, og vi nøt det.
Og jeg har aldri vært så glad for å jobbe på et sett.
Vi er i fagforeningen.
Takk.
I alle filmer der man samler venner
som kjenner hverandre godt,
er utgangspunktet veldig bra.
Ingen film har vist meg det mer enn Deadpool & Wolverine.
Og det var vakkert. Jeg skjønner hvorfor han laget ti slike filmer.
Ryan og jeg skrev en replikk
i en av de siste scenene mellom Wolverine og Deadpool.
Og Deadpool sier til Wolvie:
"Hei, jeg ventet lenge på dette samarbeidet.
Og det var verdt ventetida."
Oversatt av: Jon Sæterbø