Velkommen til en rar begivenhet.
Den første sitcom-innspilling med publikum i Marvel Studios' historie.
Jeg visste ikke at jeg ville klare å gjøre noe slikt,
så det føles som en utrolig gave.
Vi går gjennom 60- og 70-tallet nå,
og det å dykke ned i 80- og 90-tallet er veldig gøy.
Og så å ende opp i et stort Marvel-bredskjermformat er topp.
Først var vi livredde, og nå synes vi det er veldig spennende.
Velkommen til WESTVIEW Et hjem skaper du selv.
Da jeg hørte om konseptet, syntes jeg det var glimrende.
Vi setter sammen så mange forskjellige TV-sjangre,
og vi gjør vår egen vri.
Det er spesielt, vennen.
Jeg tror det kommer til å bli
så sjokkerende, forvirrende og spennende
for våre fans å dissekere hva vi gjør og hvorfor,
og for dem å prøve å komme oss i forkjøpet.
Og det er veldig kult og tilfredsstillende.
Dette er for oss.
La meg ta meg av det.
Hva er utenfor Westview?
Kevin ringte meg og ba meg komme til kontoret hans.
Jeg tenkte: "Jeg får sparken."
Jeg dro, og ble overrasket over at de hadde en idé til en serie.
Og jeg ble umiddelbart med, selvfølgelig.
Og serien har bare blitt stadig galere.
Er du den nye klovnen?
Du har iallfall sminke.
Blårom Jarvis
JARVIS-dialog 01.20.2010 Innspillingsøkt
Velkommen hjem, sir.
Så fint å se deg komme ut av skallet.
Det har vært sprøtt.
Den var bra.
Jon Favreau ringte meg og...
Vi hadde laget en film sammen kalt Wimbledon.
Han ringte meg og sa:
"Jeg skal lage en filmmed Robert Downey, og han er Iron Man.
"Og jeg trenger en kjedelig røst uten personlighet
"til datamaskinen som styrer hans verden.
"Og jeg tenkte straks på deg, Paul."
Viser et periodisk system.
Hvordan sier man nei når noen spør så pent?
Uansett, det var en flott jobb.
De hadde spilt inn alt, og hvis man trengte å klargjøre noe,
kunne man alltid få JARVIS til å si: "Skurkene kommer!"
-Drakten hans kan visst fly. -Oppfattet. Gå til maksimal høyde.
Og jeg vet ikke hvordan neste del skjedde.
Joss Whedon hadde vel sett meg i en film,
og fant ut en måte jeg kunne jobbe for pengene,
hvis dette er jobb.
Så skjedde det. Det var Age of Ultron.
Fra og med Ultron var Marvel så glade for å få med Wanda i MCU.
Og forberedte meg bare på muligheter,
vi visste ikke om vi ville realisere dem eller ikke.
Jeg så inn i hodet ditt, og så tilintetgjørelse.
Se igjen.
Hvis vi kunne plassere påskeegg her og der,
om et blikk varte for lenge med Vision eller...
Vi prøvde å leke med det i Age of Ultron.
Jeg føler at det å gi det til forskjellige regissører
har gitt helt forskjellige opplevelser for denne rollefiguren.
Jeg synes Russo-brødrene var veldig ærlige med:
"Jeg vil at dette skal være noe du beskytter
"og som du tar eierskap over."
Og jeg tenkte: "Ok."
Jeg hadde koreografi med en koreograf,Jenny White,
som vi tok med i Age of Ultron.
Få med energien og kast den ut.
Vi måtte bare finne vår egen plass samtidig
mens Wanda prøvde å finne sin egen plass i Avengers-anlegget
og finne trøst i Vision.
Si hva du føler.
Jeg føler bare deg.
Og jeg tror Paul og jeg,vi syntes begge,
selv om det er gøy å ta del i humoren og lekenheten i Avengers,
har vi alltid... særlig min rollefigur,
har også alltid, i vårt forhold,
skapt et følelsesmessig grunnlag
som ikke dreier seg om ironi.
Som er litt rart i disse filmene,
når så mye er ironisk og morsomt å se på.
Det er også nydelig at det fortelles gjennom deres rare kjærlighetshistorie.
Vi har sluppet opp for tid.
Jeg klarer ikke.
Jo.
Burde ikke vært deg.
Jeg elsker deg.
Hei.
Nå kan vi begynne. Velg, Wanda.
Og da serien begynte,
med Mary Livanos, produsenten, og Jac Schaeffer, skaperen,
finpusset de virkelig alt jeg hadde i tankene,
og alle de indre monologene og historielinjene jeg skapte.
Og de tok det på en så dyp måte
og skapte vakre historielinjer.
Morn, kone. Morn, gutter.
God morgen, ukjente våte dyr.
Hvem er dette?
Slik en hyllest til den typen amerikansk sitcom
gjennom 1900-tallet.
Hva slags husmor var jeg
hvis jeg ikke hadde et gourmetmåltid liggende og slenge?
Jac Schaeffer har gjort en så god jobb.
Det er slikt et vakkert puslespill.
WANDAVISION FORFATTERROM
Jeg var så heldig at jeg fikk se på materialet
og på en måte fordøye og tenke på det.
Det var så mye som allerede var der.
Dette er Kevin Feiges verk.
Han elsker serien, og hadde noen svært spesielle ideer og bilder
og ting de alle ville oppnå.
Matt Shakman er den rette til å regissere
en så komplisert serie.
MARY LIVANOS PRODUKSJONSLEDER
Han driver Geffen Playhouse i LA.
Han har jobbet med Game of Thrones.
Han har jobbet med mange sitcomer
og faktisk spilt i dem,da han var yngre,
som barneskuespiller,
og han er bare en sveitsisk lommekniv av et menneske
som vi trenger i en slik serie.
Hart går inn igjen. Døra slamrer.
Går til telefonen!
Vi tar pause her.
Og la oss fortsette med damene her borte.
Det forbløffet meg da de viste meg seriekonseptet.
MATT SHAKMAN REGISSØR / PRODUKSJONSLEDER
Ikke bare fordi ideen er uhørt morsom og ny,
men også fordi det føltes som den traff alle deler av mitt liv.
Jeg vokste opp med serier fra 80-tallet
som Facts of Life,Diff'rent Strokes, Growing Pains, osv.
Men vi har også regissert en masse i stor skala.
Så ideen om at det eksisterte et prosjekt i Marvel Universe,
som jeg også en en stor fan av,
jeg kledde meg ut som superhelter fraMarvel-tegneserier som liten
til de ba meg stoppe,
det å kunne kombinere alle de tingene jeg alltid har elsket
til ett sprøtt prosjekt, var nesten for vanskelig å tro på.
Helt utrolig.
Klar, Janell?
-Ja. -Greit, la oss gjøre det.
Og opptak!
Vi begynner på 1950-tallet,
det var alltid vår drøm at hvisvi lagde en multikamera-serie,
skulle vi ha publikum.
Vi visste det var en risiko, ville bli en utgift,
nesten en utskeielse,
men for skuespillerne, for energien og for mannskapet
blir det veldig spennende.
Jeg har spilt for publikum, så...
Si hvor kameraet er, så skal jeg spille for kameraet.
Dette er sitcom-scenenfor første episode.
Der borte er Visions kontor, der han jobber,
og han jobber for en som heter Mr. Hart.
Mr. Hart og hans kone, Mrs. Hart.
Det sa jeg. Hva feiler det deg?
-Har du en skrue løs? -Å nei, sir. Skruene er strammet.
Og her borte, til høyre, er huset der Wanda og Vision bor.
Dette er kjøkkenet deres, dette vakre blå kjøkkenet.
Men hvis du ser det i serien, er det svart-hvitt,
så du får ikke se fargen.
Og her borte er stua deres.
Hva gjør ei enslig jente som deg i dette store huset?
Bak deg er salen der publikum sitter.
Vi ville det skulle føles tidsriktig,
det er derfor det er gamle trestoler,
og vi har tilpasset rekkverket og hvordan alt ser ut,
for så mye av det handler om publikums opplevelse.
Kevin Feige og jeg hadde lunsj med Dick Van Dyke
rett før vi begynte førproduksjonen,
så vi fikk en idé om hvordan de gjorde det,
slik at det ble så autentisk som mulig, ikke bare med utseende og følelsen,
med hvordan det ble satt sammen,
stilen, måten de hadde prøver,
måten de gjennomførte innspillingen på.
Wanda ville egentlig gått og skiftet raskt.
Hun gjør ikke det nå.
Vi skal få stua møblert. Det skjer.
Så tenner vi stearinlysene mot slutten, og setter i gang.
The Dick Van Dyke Show var teater.
De satte det opp.
De filmet det én gang foran publikum,
som et skuespill, hele veien.
Du kan føle det når du ser det.
Publikum er med,som når de er på teater.
Adrenalinet, publikum, og skuespillerne næres av hverandre.
Det skaper noe man ikke kan imitere.
Det er derfor vi går så langt.
Skuespillerne var topp.
Jeg er litt engstelig for hele publikums...
Jeg har ikke stått foran et publikum siden 1884.
-Sier du det? -Ja.
Så jeg er litt engstelig for det hele.
Ja, det ville jeg også vært.
Allikevel, du vet...
Over hundre år siden.
-Over hundre år siden. -Det er lenge.
Velkommen til WandaVision. Tusen takk, folkens.
Vi er så glade for å ha dere her.
Vi har jobbet hardt de siste to ukene
for å få til dette for dere.
Hvis dere kan gi oss all latteren og alle de naturlige reaksjonen dere har
på det vi gjør, er vi svært takknemlige.
Da vil dere nok høre dere selv,
særlig hvis du er en av de som ler høyt,
når dere ser serien senere.
Jeg vil introdusere dere for rollefigurene dere skal møte i dag.
David Lengel.
Asif Ali.
Debra Jo Rupp.
Fred Melamed.
Kathryn Hahn.
Vision i egen person, Paul Bettany.
Og, som Wanda Maximoff: Elizabeth Olsen!
Jeg har spilt teater før,
men å filme en TV-serie foran et levende publikum
var en rar metaopplevelse for meg,
for jeg vokste opp på Under samme tak-settet
med å se direkteinnspillinger på fredager,
og tenkte aldri at det ville bli en realitet for meg.
Gjett hvem?
Er verten bak meg?
Ja visst.
-Hyggelig å møte deg. -Ja!
Å spille sitcom ga meg så mye glede hver dag.
Jeg tror det ga oss alle masse glede.
Det er annerledes.
-Høyoktan. -Veldig autentisk,
veldig sent 50-talls sitcom, og det føles veldig annerledes.
Du må gi alt og håpe at du...
Vi spiller for publikum.
I Marvel-filmer er det et filmatisk univers,
og her spiller vi for moro skyld.
Har aldri fått lov til å være morsom.
Det er første gang jeg får være morsom som Wanda.
Så festlig.
Jeg er veldig morsom.
-Hun er utrolig morsom. -Veldig.
Jeg tror jeg har en ny idé.
-Og... -Og så skifter jeg.
Alle i staben var kledd i kostymer.
Alle tok del i ånden.
Og så kom publikum,og vi bare ga alt.
Det var nervepirrende, men jeg synes det var så givende og så morsomt.
At vi løp bak scenen,
dultet borti meg, eller Kathryn Hahn, så hun mistet rekvisittene eller noe.
Alle som gjorde seg klare til å komme ut bak dører.
Og det var så gøy.
Du verden!
Det var bare en drøm.
Kostymene er så fabelaktige.
Mayes, designeren, er så genial.
For en kjole!
Ja! Så... sokoviansk!
Min favorittperiode klesmessig,
for den viser midjen, hvis du har midje.
Jeg har midje. Jeg har ingen lemmer.
Jeg er veldig kort, men jeg har midje,
så jeg liker 50-tallet. Det var flott.
Jeg liker håret, og jeg har en praktfull hatt.
De hadde et lite bord med en rekke hatter, og jeg bare sa:
"Kan jeg få den hatten?"
Og den var perfekt.
Men 50-tallsundertøy er ikke det mest komfortable,
men de bidro til holdningen.
Ja, jeg har Spanxen på. Liften i hælene.
Jeg har Spanxen på. Jeg har de flate skoene.
-Klar. -Men jeg er følelsesmessig klar.
Vil du snakke om rumpa di?
-Ja, et øyeblikk. -Jeg vil snakke om kjolen min først.
Den gir meg bedre holdning.
Og den får meg til å ville gå slik og...
Jeg har det samme, men med min falske rumpe.
-Din falske rumpe. -Ja,
får meg til å stå skikkelig, og jeg vil gjøre slik.
-Slik? -Ja.
Vi visste da vi startet med serien,
at måten vi skulle få den til å virke autentisk for publikum,
ville være med alle nivåer av gjenskaping.
Så det inkluderer kameralinsene,
det inkluderer settdekorasjonen, lyssettingen slik den var da.
Jess Hall, glimrende fotograf,
så på gamle originaltrykk av disse TV-seriene,
og han klarte å matche
i så stor grad som mulig hvordan det så ut da.
Du er en sann pioner!
Opptak!
Frys! Bytt!
Opptak!
Å nei, for mye!
Vi ville ha en autentisk tilnærming uten parodi,
derfor ville vi spille det inn slik de gjorde.
Visuelle effekter som ville blitt laget som spesialeffekter.
Dan Sudick, vår spesialeffekt-koordinator,
da jeg snakket med ham på telefonen
og forklarte ideen,
visste jeg ikke om han ville like den
eller om han ville si: "Hva for noe? Jeg sprenger ting!"
Han elsket den. Begynte å le.
Han sa: "Min bakgrunn er under de som lagde Bewitched.
"De var mine mentorer.
"Jeg startet karrieren med å gjøre ting på strenger.
"Jeg kan det.Det er gøy."
Så vi fikk ham og teamet hans
til å lage komplisert dukketeater med strenger og stenger,
og de bruker like mye tid på det som på å sprenge ting.
Hvordan kan jeg hjelpe?
Kyllingen er ikke lenger en kylling, og hummerne fløy bort,
så bare biffen er igjen.
Jeg gikk på teaterskole.
Du studerer satirisk kjærlighetskomedie.
Du studerer film noir-skuespillstilen,
du føler deg så dum når du går på college.
"Når skal jeg gjøre dette?"
Så det å få bruke alle de redskapene som du har et sted inni deg.
Noe jeg ikke egentlig får gjøre.
Det er romantisk.
50-tallet var vanskeligst for meg, som en oppvarming.
Når det fungerte, var det kjempegøy.
Bånnski!
Spis før det blir kaldt.
Det fikk meg nok til å tenke at jeg hadde kastet bort livet.
Burde ha drevet med sitcom hele tida.
Jeg bare elsket det.
Burde begynt med å si at jeg er veldig grunn,
så jeg er avhengig av applaus.
-Ja! -Tusen takk!
Takk!
Greit!
En del av utfordringen med å produsere en slik serie
er at vi lager én stor film i måten vi spiller inn på.
Hver dag, hver uke, spiller vi inn avgjørende øyeblikk i serien,
vi må sørge for at historien som helhet er sømløs.
Vi skapte en rekke forskjelligerollefigurer i byen.
Og vi har de sentrale rollene.
Med bringebær eller ost?
Nei takk. Jeg spiser ikke mat.
Vi har Davidene. Vi har Asif. Vi har Emma.
Hva førte dere hit?
Hvor lenge har dere vært gift? Hvorfor har dere ikke barn?
Så glad for at vi har Debra Jo,
som er sitcom-gull
og får være en del av vår sprø serie.
Min grandnevø sa
at hvis jeg ikke tok jobben, ville han aldri besøke meg igjen,
så jeg... Vel, her er jeg.
Hun elsket å spille inn de mer Marvel-aktige tingene i finalen.
Hun syntes det var fantastisk.
Jeg fikk gjøre dette.
Herregud! Jeg fikk gjøre det der man...
Vet ikke hva det kalles.
Det er en kroppsscanning. Så du står...
Jeg tok bilder. Utrolig.
Jeg viser dem ikke til noen, Marvel.
Kathryn Hahn.
Jeg vet ikke hvorfor jeg aldri har jobbet med henne.
Jeg hadde det kjempegøy.
Du er en monolog for tidlig, Kathryn.
Jeg følte meg utelatt.
Reisen med henne gjennom tiårene
og hvordan den nysgjerrige naboen er så framtredende.
Røpevarsel!
Hun fikset alle nivåene
som man krevde av henne og langt mer enn det.
-Kutt! -Én til!
-Én til! Filmer fortsatt. -Klar?
Rollefiguren er som en blomstrende løk.
Det at jeg kunne begynne på utsiden
og på en måte jobbe meg inn mot sentrum
gjennom episodene, var en skuespillers drøm.
Jeg gjentar at jeg var som en Tracey Ullman...
En Tracey Ullman-spesial.
Jeg var på vei til Jazzercise
da jeg hørte at smårollingene var på sovestreik.
Og det at hennes sanne senter var denne fantastiske, utrolige heksen...
Hvem får gjøre det? Jeg husker da de fortalte om ideen...
Det er så spennende å kunne si dette høyt,
for jeg har ikke kunnet si det til noen.
Men da de fortalte om ideen,
visste jeg ikke om en rolle i Marvel Universe
jeg heller ville ha spilt.
Gode tider!
-Gode tider! -Og kutt!
-Hørte du det? -Nei.
Det var som en snatring, som...
Som en...
Ja.
Det er den nye ismaskinen bygget inn i kjøleskapet.
Du er fancy.
Jeg har villet være med i MCI siden MCU debuterte.
Jeg visste ikke engang hva jeg prøvespilte for.
Vi vet alle at Marvel er hemmelighetsfulle.
Og jeg fikk bare tilsendt en del av manus.
Tror det var 70-talls-episoden. Så jeg var veldig forvirret.
Det sto ikke at det var 70-tallet, men det er farse.
Og jeg tenkte: "Hva skal jeg gjøre med dette? Jeg vet ikke."
For det var ikke Marvel slik hjernen min kunne forstå.
Så de sendte notater som:
"Bare overreager. Det er greit, bare kjør på.
"Gjør ikke noe om du ikke føler at det gir mening.
"Det er ikke det vi vil ha."
Så jeg tenkte: "Ok."
Og jeg overspilte veldig bra.
Vennen.
Han ansatte meg.
Jeg ble forfremmet.
Som leder trenger jeg kontorrekvisita.
Jeg visste ikke, og jeg tenkte: "Ok."
Og jeg lot det ligge i et par uker,
for du kan ikke holde disse tingene for nær hjertet,
for du vil få hjertesorg så mange ganger.
Men denne gangen var det ikke noe hjertesorg.
De ringte meg og sa: "Du fikk rollen."
Og jeg sa. "Hvilken rolle? Hva er rollen?"
Jeg sa: "Hva er det?" Men det er Marvel. Ok.
Før de fortalte hva det var,
sa jeg til agenten:
"Jøss, hva om det er Monica Rambeau?
"Hva om det er Monica Rambeau?"
Og så var det Monica Rambeau, og det klikket helt for meg.
Jeg prøvde praktisk talt å hoppe ned en trapp,
for jeg trodde jeg kunne fly. Jeg var så glad.
Når vi forlater Captain Marvel, er Monica ung jente.
Hun har hele livet foran seg.
-Du må gå! -Monica!
Du kan fly på det kuleste oppdrag i oppdragenes historie.
Dropper du det for å sitte og se på Fresh Prince med meg?
Jeg synes bare du skal vurdere
hva slags eksempel du setter for dattera di.
Og når vi følger henne videre i WandaVision,
finner vi ut at hun jobber for S.W.O.R.D., som astronaut,
og jeg føler at vi har fått en flott bakgrunnshistorie for Monica.
Å få muligheten til å spille Monica Rambeau er virkelig en ære,
og å ha en svart kvinnelig superhelt på skjermen er monumentalt.
Hvorfor fortalte ingen meg om planen?
Det har vært så utrolig å ha med Darcy igjen, særlig på en uventet måte.
Sist vi så Darcy, var hun fortsatt Jane Fosters praktikant
og på en måte vennen hennes.
Visste ikke hva som skjedde.
Hun har tydeligvis gått på college hele tida.
Nå er hun astrofysiker.
Utstyret mitt har registrert et svært høyt nivå av KBS. Det er...
Gammel stråling fra big bang.
En kringkastingsutsending lå i den.
Så gorillaene dine hentet meg til fin årgangs-tv.
Og når jeg kobler til denne,
plukket katoderørene inni opp signalet fra lufta
og dekodet det som i gamle dager.
Vips, lyd og bilde.
Randall Park er åpenbart Jimmy Woo,
og det har vært veldig gøy å ha oss sammen i scenene.
De har oss sammen med Teyonah Parris.
Det er mye mørkt, alvorlig drama,
og det er gøy å ha en liten pause.
Dere kan ikke dra inn i Heks.
I verste fall
fjerner Wanda den frie viljen min og tar på meg hoftebukser.
Det føles som en familie.
Det er som en stor familie. Det er flott å få være et familiemedlem.
Da jeg spilte i Ant-Man and the Wasp, var jeg glad for å være der.
Trodde det ble med den gangen.
Skolen din har vel regler?
Du kan ikke tegne på veggene.
Faren din tegnet på veggene
med Captain America i Tyskland.
Et brudd på artikkel 16, avsnitt tre i Sokovia-avtalen.
Å ha Jimmy tilbake er så spennende for meg,
for jeg elsker rollefiguren.
Å ha så mye av figuren vi etablerte i Ant-Man and the Wasp
med magien og tendensen til å ville knytte seg til folk
og fortelle historien om livet hans, selv når det ikke egentlig etterlyses.
Alle de små tingene, små frø som vi plantet i Ant-Man and the Wasp,
de blomstrer alle i WandaVision.
Det er ikke en person som er borte, kaptein Rambeau, men en hel by.
Med 3892 innbyggere.
Velkommen til WESTVIEW Et hjem skaper du selv.
Hvorfor etterforsker du ikke der inne?
Den vil det ikke.
Stemningsmessig dekker WandaVision hele spekteret.
Jeg holder ikke tritt selv til tider.
Liksom: "Hvilken verden er vi i nå?"
I den første episoden er det 50-tallet, og det er tåpelig humor,
men det var flott fysisk komedie,
og det smitter over på 60-tallet, andre episode, som er Bewitched.
Oppfør deg pent, så går det bra.
Stemningen endrer seg ikke så mye.
Vennen!
Jeg tror vi lar henne bli en mye mer moderne kvinne,
istedenfor å prøve å spille husmor.
Takk for at du gir meg styrken og motet.
Ting som vi elsket på 50- og 60-tallet,
med ekteskapene i de seriene,
er at de var veldig morsomme og ærlige,
og nydelige og vakre, og føltes forelsket.
-Skal vi ha hodene sammen? -Veldig søtt.
Og så kom vi til 70-tallet,
og det blir liksom Brandy Bunch,
som på en skummel måte ikke gir mening lenger.
Det skjedde noe rart ute med...
Jøss!
Først er det en overraskelse at hun ble gravid.
Vi visste ikke at det var mulig.
Det er et magisk øyeblikk, for hun er plutselig seks måneder på vei.
Hvis dere kan lene dere fram...
Jeg har en mage foran meg.
Svangerskapet utvikler seg i urovekkende fart.
Du er rundt fire måneder på vei. Ikke sant?
Det var så spennende å ha en episode
der jeg gikk gjennom hvert stadium i svangerskapet på én dag.
Det var fantastisk.
Det var perfekt og morsomt.
Vis...
Ja, kjære?
Jeg tror vannet mitt gikk.
Vi spiller inn en sekvens der jeg prøver å skjule at jeg er gravid.
Så Monica er over, Teyonah er over.
Og jeg skifter kåper av og på, magisk.
Og jeg er på kjøkkenet, og alt blir helt vanvittig der.
Jeg prøver å skjule magen for henne.
Så jeg bytter magisk alle kåpene.
Vi måtte fryse scenen. Så kom noen inn og tok på meg kåpa,
jeg måtte fryse igjen, så fikk jeg en ri.
Og det var et øyeblikk jeg måtte ta en dobbel tagning,
og jeg gjorde det til en trippel, så en firedobbel tagning.
Jeg forsterket det hver gang.
Og det var da Matt kom bort til meg og sa:
"Ok, la oss prøve å holde det...
"Jeg tror det er for mye, vi holder det til en dobbel tagning."
Og Matt sa:
"Gå lenger!"
Og jeg tror det var da jeg lo så godt,
for han ba meg om å stoppe.
Vision dro etter legen. Han kommer straks.
Babyen blir født, og jeg rakk det ikke.
Men jeg er der for den andre, og så: "Herregud, det er tvillinger!"
Så ja, vi har tvillinger, og de er forvirrende også.
For de er født babyer, men ganske snart er de smårollinger.
Hvor er tvillingene?
-Mamma? -Pappa?
Hva... Har d...
Og så, veldig fort, er de
liksom ti år gamle.
Gutter, vi tror ikke at dere er gamle nok
til å ta dere ordentlig av et dyr før dere er minst...
Ti.
Ti år gamle.
Se på hverandre.
-Vent litt... -Vent, nei.
-...spirrevipper. -Nei, nei!
La oss håpe at hunden ikke endrer størrelse.
Dette er 80-tallet. Så vi designet et grunnplan,
så endret vi det bare gjennom tiårene.
Dette er Dick Van Dyke-settet, inspirert av Dick Van Dyke-kjøkkenet,
men dette er nå 80-tallet,
inspirert av Under samme tak, Fem i familien,
Growing Pains, 80-tallsserier vi elsket.
Foreldre skal ikke ta snarveier,
men nå må vi gjøre det.
Morsomt når man ser tilbake på det,
det er en elsket generasjon, og det er en selvparodiserende æra,
for du ser på håretog klærne, og vi spør oss:
"Synes vi dette var kult?"
"Hvordan kunne vi gå ut slik?"
Dette er nesten som en date.
Nesten.
Med to virkelig gretne passere.
Mine minner fra 80-tallet, som barn på 90-tallet,
er at jeg fortsatt fikk gå med vakre vester og slike ting,
og hadde en masse vakre hatter med store blomster på.
Gikk glipp av det,
men 80-tallet var en fryktelig tid stil- og hårmessig.
Men jeg må si at jeg er svak for denne parykken.
-Jeg er... -Praktfull.
Føler meg hemmelighetsfull.
På slutten av episoden fra 80-tallet,
til Wandas overraskelse,
banker noen på.
Det var ikke noe hun bevisst gjorde.
Så hun ble veldig forvirret av det.
Og den som banker på døra, er broren hennes, Pietro.
Men han ser annerledes ut, for det er Evan Peters.
-Nei! Au! -Kom hit!
Og rollefiguren han spiller, er som onkel Jesse.
Kom igjen!
Den kule onkelen, som kommer for å lage litt oppstyr.
Dette er nesten som en date.
Sin mor opp av dage.
Du har superfart!
-Har jeg det? -Ja!
Og det er den tropen han bruker
som del av sitt forhold til sitcom-landet.
Du har så dårlig innflytelse.
Hvorfor er du så sur?
Jeg prøver å spille rollen min.
Komme uventet, skape spenning med svogeren,
lage bråk med ungene og gjøre deg lei deg.
Det var jo det du ville.
Hva skjedde med aksenten din?
Og med din?
Jeg er begeistret. Stor fan av Marvel Universe.
Glad for å være her.
Rollefiguren er så morsom og meta,
interessant måte å gjøre det på.
Da Kevin fortalte om det, tenkte jeg:
"Det høres flott ut, og kjempemorsomt, og så rart."
Får den bortkomne broren klemme søsteren sin i hjel?
Ny skuespiller som Pietro?
Til 80-tallet bruker vi Fem i familien, Growing Pains, Who's the Boss.
Hvem er ispinnen?
Og ja, det er min æra,
så jeg er veldig glad for det.Og så er
temasangene komponert av Bobby og Kristen Anderson-Lopez.
Hilsener fra WESTVIEW New Jersey
Vandrer i verden med en visjon
Om hva livet kan bli
Men med årene lærer du Å vente og se
Med Wanda Maximoff
KRISTEN ANDERSON-LOPEZ OG ROBERT LOPEZ LÅTSKRIVERE
Matt er en venn fra college.
Han ringte og bare sa:
"Du kjenner Wanda og Vision fra Avengers.
"Dette er en vanvittig idé. Det er sitcom,
"og vi går fra 50-tallet, vi dekker 60-tallet,
"og hver enkelt episode er en annen stil
"og en annen temasang."
-Og vi tenkte... -"Før oss opp."
"Før oss opp. Dere hadde oss på "hallo". Det er utrolig.
Et nygift par flyttet til byen
En vanlig ektemann og kone
Som forlot storbyen for et rolig liv
TIL SALGS
WandaVision!
Men siden alt var så ulikt,
skulle det være en 50-talls- og en 60-tallssang,
og de skulle alle ha ordet "WandaVision" med...
WandaVision!
...så vi bestemte oss for å gjøre WandaVision til motivet
som kunne bli brukt på en annen måte.
Jeg spilte dem for Kristen,
men den første var denne.
Hun sa: "Vi bruker den."
"Der har vi den."
Det kunne være 50-tallet, der...
Eller 60-tallet, som er...
Og 80-tallet, som er...
Det morsomme ble å finne en måte å skjule den musikalske signaturen
et sted i hver sang.
Med WANDA MAXIMOFF
WandaVision!
og VISION
Du ser på perioden, det som påvirket den,
og instrumenteringen og språket i perioden.
Vi snakket mye med Matt og Jac om favorittene våre.
Tingene vi ble tiltrukket av,
ble det vi prøvde å etterligne mest.
Vi snakket ofte med dem før vi kom til hvert tiår,
i minst en halvtime.
Så vi...
Kanskje vi lagde 50- og 60-tallet i samme telefonsamtale,
og sa: "Vi vet hva 50-tallet er.
"La oss snakke om 60-tallet."
Og alle var enige om at Bewitched i særdeleshet...
Med Wanda Maximoff
...var noe stort.
Men vi så også på James Bond-filmer, på Burt Bacharach...
Og Vision
-Vi så på... -Mahna Mahna.
...hva som foregikk i populærkulturen på den tida,
og sørget for at vi etterlignet
den bebop-jazzen, den kule jazzen i perioden.
Og dessuten Swinging Sixties-kulturenpå den tida.
WandaVision Wa-Wandavision
-70-tallet har et snev av tamburin. -Helt klart.
For vi etterlignet
The Brady Bunch og The Partridge Family,
og ethvert familie-jamband som kledde seg ut i frynsedrakter
og reiste i kul varebil til neste konsert.
Men det er supert og gøy
Det er meg og deg
Kristen og jeg elsker sanger som...
WandaVision
Én pluss én familie
WandaVision
Særlig 80-tallet
er hvor vi alle er fra, vår oppvekst.
Etter skolen dro vi hjem dit
og så på Diff'rent Strokes, Punky Brewster og...
Ja, hele familielivet vårt
var organisert rundt at Fem i familien gikk, eller Growing Pains.
Den de har laget for 80-tallet er utvilsomt min favoritt.
Synger den hele tida.
Krysser fingrene, synger en sang
Vi dikter den opp på veien
Og så 00-tallet.
Wanda Wanda Vision
Vi hadde et flott samarbeid
med den opprinnelige riot grrrl...
Kathleen Hanna, sangeren i Bikini Kill.
Og det gir det en nydelig punkete autentisitet.
Alt går lett unna
PiETRO MAXiMOFF SOM SEG SELV
Men det er en illusjon
Len deg tilbake, nyt showet
Vi fikk leke på en helt annen lekeplass,
med helt nye referanser,
og vise andre ting vi kunne gjøre.
Og vi fikk skrive ting som ikke måtte
bære mye av historien, trengte bare å sette tonen.
Jeg tror det er en tone ulikt alt annet jeg har sett.
Det er gøy, morsomt,
det er nostalgisk, og det er skummelt.
For å hoppe ut av sjangerblandingen,
selv i 50- og 60-tallsepisodene,
har vi øyeblikk med Twilight Zone.
Og istedenfor øyeblikk med dagens skrekk,
tar vi kameratriks fra Twilight Zone for å overraske deg.
Så for å få til den filmatiske følelsen
eller opplevelse av at noe var galt i hver...
For noe må gå galt for å gå videre til neste tiår,
hvorfor skulle man ellers endre scenariet eller de gitte omstendighetene?
Så vi brukte Twilight Zone-troper til det.
Og til slikt som da vi kom til halloween-episoden,
en idyllisk småby, det er halloween,
det er den perfekte halloween.
Virkelig de mest sjarmerende kostymene jeg har sett på statister.
Det var veldig søtt.
Og barn skaper kaos, og det er bare perfekt.
Noen bør blø, være ødelagt eller brenne.
Det var så gøy å være i disse gamle kostymene til rollefigurene.
Hvorfor... ser du annerledes ut?
I Age of Ultron viste alle til tegneserier som jeg kunne fokusere på,
og sa: "Ikke bry deg om hva hun har på seg.
"Du skal ikke gå med trikot, tights og krone. Jeg sverger."
Og jeg tenkte: "Gudskjelov."
Og måten vi nå inkorporerte
retrokostymet til Scarlet Witch på halloween på,
det ga meg så mye glede.
Hvis du hadde bedt meg om å gå med den for sju år siden,
selv om det var ironisk,
ville jeg sagt: "Seriøst?"
Men nå som jeg har så mye kjærlighet for fansen,
og så mye kjærlighet for tegneseriene,
er det så gøy å ha på det kostymet.
Jeg elsker deg. Beklager.
Og å se Paul kledd som en fribryter,
han er bare hele... Det er så morsomt.
Takk for å gjøre meg til lags og for det latterlige kostymet.
Jeg hadde ikke andre klær, så...
Jeg får kle meg ut som Vision,
men Vision fra tegneseriene.
Og det var mitt favorittkostyme,
for det var så ydmykende og morsomt,
og jeg hadde et par shorts trukket veldig høyt rundt livet,
og gule Converse som supersko.
Når Vision går videre ut
til det han kaller "Ellis Avenue",
sier jeg til barna...
Ikke gå forbi Ellis Avenue.
Vi vet det, mamma.
Det er slutten på Heks.
Så jo nærmere du kommer slutten på Heks,
jo mindre kontroll har Wanda på den faktiske byen,
og folk gjør bare innøvde ting.
Folk bare gjentar ting,
eller henger opp halloweenpynt,
og tar det ned, og gjør det igjen.
Og rollefigurer som du innser
ikke er så godt tegnet av Wanda.
Og så går han lenger ut,
og han finner barn på godterijakt,
men de er helt frosne.
Er det barna dine?
Venter du på noe?
Og det leder til seriens siste fase.
Det er så gøy å ha gått gjennom disse multikamera-sitcom-tingene.
Det blir spilt inn på en veldigvanlig måte, ikke sant?
Veldig statiske kamera.
Så kutter man til en vinkel som ikke burde vært der
eller en kamerabevegelse som aldri ville...
Man virkelig føler det når man ser det.
Et flott redskap i formidlingen.
Og så, på slutten,
bryter alt ned og blir:
"Vi er i den virkelige verden, i en MCU-versjon av virkeligheten."
-Er jeg død? -Nei.
-Hvorfor tror du det? -Du er jo det.
Vi står foran det vi kaller "pop-up-basen"...
MARK WORTHINGTON PRODUKSJONSDESIGNER
...som er vår militære base opprettet av S.W.O.R.D.
for å undersøke anomalien som Wanda har etablert her i Westview.
Så det er det bygningen handler om,
et midlertidig anlegg
som vi kan observere og takle dette problemet fra.
Det er Marvel,
så man ville regne med å begynne med noe litt mer stilisert
og på en måte science fiction.
Men vi ville gjøre det litt mer realistisk,
så vi begynte med ideer
om hva slags militær respons det er på en katastrofe for eksempel,
hvis det var et kjemisk angrep,
et kjernefysisk angrep,eller noe slikt.
Og de har faktisk innsatsstyrker kalt CBRN-er,
som går ut og takler
kjemiske, biologiske, radiologiske og kjernefysiske trusler.
Så det er inspirert av det.
Når det er sagt, er bygningen bak meg en fullstendig hybrid, den er ikke...
Ingenting som dette eksisterer i luftforsvaret, hæren eller marinen.
Så vi fant på vår egen versjon som var litt mer Marvel-aktig.
Hva er satt opp?
Radar, lidar, sodar, infrarød.
Bruk dem.
Vi er inne i pop-up-basen
og overvåker Heks,som er det Darcy kaller
det magiske Wanda-verden-Westview-området.
Så dette er forskjellige typer militære
og romvitenskapsfolk,
og mitt lille skrivebord der bak.
De ga henne sitt eget lille hjørne,
der hun pønsket ut "magien".
Så universet skapte en komedie med to avengers?
Det er en teori.
Darcy oppdager at det er
et gammelt TV-signal som slipper ut av Heks,
fra anomalien.
Og hun finneren gammel TV med dipolantenner
og hun fanger opp serien som Wanda kringkaster fra Heks.
Så i hver periode som Wanda gjentar inni Heks,
har vi med TV-er fra perioden.
Så du ser sent 50-talls, 60-talls, 70-talls og så videre.
Alt kan se falskt ut i TV-en, men alt der inne er ekte.
Det som er morsomt, er kontrasten.
Vi begynte med en slags lett sitcom-verden,
som jeg aldri hadde designet før, så det var gøy.
Men så dykket vi rett ned i
typisk MCU-stil,
visuell stil, skuespillerstil, manus og alt,
det er herlig etter alt det,
for liksom: "Er dette samme filmen?" Det er det.
Som er flott, med designutfordringene
med å måtte gå fra det til dette, det er virkelig gøy.
Vi er på bytorget i Hollywood.
Vi ser det ganske mye i seks episoder.
CORONET - 1. DE UTROLIGE 2. FORELDREFELLEN
Det er en designutfordring.
VISES NÅ BIG RED - KIDNAPPET
Det har ikke blitt gjort før.
Det er utfordrende at vi ikke har en innspillingsplan
som lar oss spille inn to dager, dra bort to dager,
gjøre om på det, male det, komme tilbake.
Vi bytter ut om natta.
Som betyr at vi må definere alle designendringene,
alle delene du må ha med,
designe dem, bygge dem, male dem,få dem til å passe,
så du vet nøyaktig hva du gjør.
Alt kommer inn nesten som LEGO.
Alle delene kommer og settes opp svært raskt,
for du har kanskje bare 12 timer på fullføre endringen.
"For barna!"
Opplevelsen med å lage finalen
når Wanda må løpe gjennom bytorget,
og ser etter Agnes eller Agatha,
og alle de andre i byen begynner å våkne,
og omringer henne, nesten flokker seg rundt henne,
trygler henne om å la dem gå.
Jeg orker ikke mer, Wanda, vær så snill!
Det var en veldig lang sekvens. Den hadde litt av et klimaks.
Jeg mener, hvem er sjefen her, Wanda?
Helter piner ikke folk.
Å få lage en slik panoramascene, det føles som teater.
Det føltes tilfredsstillende å lage følelsesmessig.
Og det føltes storslagent.
Det er noen øyeblikk der disse filmene bare føles så filmatiske på dagen,
og det føltes bare veldig stort.
Dra! Alle, nå.
Løp!
Det som er så spesielt med manuset,
er at du ikke vet hva som kommer fra hvor,
eller hvem som er skurken,
og når noen har andre motiver,
og hva som faktisk skjer.
Så noen ganger føler du:
"Vel, Wanda er den slemme... Hun er skurken.
"Hun har snudd opp ned på livet til alle disse folkene.
"Hun er skurken."
Så finner du ut at Agnes er ganske fæl.
Hun har sin egen ting som hun har brygget på hele tida,
og på en måte motarbeidet Wandas magi.
Og så har du Hayward,
han er ikke noe særlig godt menneske.
Og han har sin egen agenda som kaster...
Alle har sin egen agenda,
og det som er flott, er at på et tidspunkt
ser du alt støte sammen og eksplodere
i en storslagen superheltkamp.
Sistemann til bytorget er et vandrende par mammajeans.
...byrden!
Vanligvis er jeg en av de som flyr.
Ofte er jeg den eneste med seler.
Det er noe jeg gjør mye i disse filmene.
Det ser kjempegøy ut.
Så jeg føler at det er første gang
Marvel har måttet tilrettelegge for så mange flysekvenser.
Og det var en stor utfordring...
Kathryn er i et latterlig kostyme
som er veldig ukomfortabelt å feste seler og fly i.
Men vi har hatt selene festet hele tida
de siste seks ukene.
Vi har vært mye festet med seler, og det var så gøy.
Jeg elsker å fly.
Jeg elsker all flyingen, jeg setter virkelig pris på det.
Men jeg tror det er første gang
Marvel har måttet skape en full flysekvens i lufta.
Det som var mest givende for meg,
var da jeg omsider tok på meg Agathas helteutseende
og kunne bli heist opp i de strengene for første gang.
-Du ser utrolig ut. -Du ser utrolig ut.
Og føle de store viftene på meg,
selv om det var nærmere 40 grader ute.
Det var sprøtt å føle innsatsen til alle de menneskene
som hadde vært med på å lage henne.
Du skal være en myte.
Kunne skape spontant,
og du bruker det til å lage frokost til middag.
Å spille det gode og det onde, det slemme og det lekne,
og å spille en skurk er også morsomt,
det er helt topp.
Det er mer. Gi meg alt.
Når du er med i filmene og alt settes i bevegelse
som verdenen kontrollerer, føles det veldig spesielt.
Takk for lærdommen...
Men du trenger ikke si meg hvem jeg er.
Spillefilmene legger lista høyt
for utseendet og for effektene...
JEN UNDERDAHL VISUELLE EFFEKTER
...for å supplere historien, ikke overvelde den.
Det samme mandatet for spillefilmene
var helt klart det de var ute etter i strømmetjenesten.
Vision selv er en digital protese.
Stakkars Paul, vi maler ham lilla,
og han må gå gjennom dagen slik.
Men ellers er resten digitale effekter.
Hver gang Vision er synthezoid, har han dataanimert ansikt...
TARA DEMARCO VISUELLE EFFEKTER-VEILEDER
...så vi gikk tilbake til Matt og sa:
"Vet du om han i sekvensen
"virkelig trenger å være synthezoid? Kan han være menneske?"
Og Matt og Jac svarte ofte med:
"Vel, han er seg selv.
"Når han er hjemme, vil vi at noen deler skal være synthezoid,
"selv med visuelle effekter-opptak,
"for det er den han er hjemme med Wanda."
Så vi lar historien bestemme når vi bruker visuelle effekter.
Så da vi oversatte Red Vision til svart-hvitt,
så han ikke ut som Vision.
Vi testet med opptak fra tidligere filmer
min første uke på jobb.
Vi banket på en fargeleggers dør: "Kan vi se hvordan han ser ut?"
Og vi innså fort at han måtte være blå.
På 50- og 60-tallet brukte skuespillerinner blå sminke,
blå leppestift, så de så røde ut.
Og vi gjorde det samme med Paul,
fant den rette blåtonen under kameratester,
gjorde noen justeringer og fant et veldig bra mål.
Det vi endte opp med, var noe som beholdt skuespillet.
Paul er Vision,
så vi endte opp med å male bort ørene hans,
og forsterke og spore CG på kroppen hans,
men det er ham.
Wandas verden er hennes trygge havn,
så når Heks tar over militærbasen,
blir det noe lykkelig, til et...
...nesten en slags absurd ting, sirkuset, som er morsomt.
De visuelle effektene var ikke så vanskelige.
Du filmer A-siden, så B-siden,
og så forsterker du hver av dem.
Vi visste at Heks måtte være en grense
som holdt byens folk inne,
men som var mystisk for folk på utsiden.
Vi bestemte tidlig at det ville vær mer mystisk
hvis det var en usynlig Heks.
Så det bidro til å bygge spenningen, og vi fikk den til å se ganske kul ut.
Vi så på alle former for filmgrenser tidligere,
og bestemte oss for at vi ville at vår Heks skulle ha TV-ens språk.
Så vi studerte hvordan magneter ble tegnet på gamle CRT-TV-er
og magnetiseringen man så over skjermen,
pikselleringen du fikk når du zoomet langt inn på en gammel TV.
De katodiske linsene eller de tynne linjene du så
i gamle firkantede NTSC-TV-er.
Så vi gikk til Fotografi,
og vi fant favorittbildene våre av hva grensen kunne være,
og brukte TV-ens språk.
Westview skulle væreWandas idylliske by,
så det var en prøvestein.
Alt ved Wandas hjem inne, ute og byen de bodde i
kom fra dette konseptet at hun gjenskapte virkeligheten hun ønsket
fra barndommen, fra de TV-seriene.
Det er en realisering av en visjon med standarden Wanda ville ha ønsket.
Når det gjelder TV, blir det hevdet at
Avengers og Marvel MCU
er det største episodiske eksperimentet noensinne.
For det er som de seriene som har tilknyttede spin-offer
og så forskjellige... Til vi kulminerer.
Humøret er bedre.
Det har alltid vært episodisk historiefortelling,
så det føltes ikke så annerledes for meg.
Det som føles annerledes, er fokuset på Wanda og Vision,
som er fint etter all denne tida.
Jeg synes det vakre ved det Jac Schaeffer,
Mary Livanos, Matt og Feige skapte,
var en historie som bare kan fortelles i TV-mediet.
Og måten de forteller den på, er en omfattende samtale
om amerikansk sitcom som møter Marvel Cinematic Universe.
At Marvel bruker anledningen til å lage en TV-serie,
og at den første serien de lager, er en kjærlighetssang til amerikansk sitcom,
er så perfekt, og det er så perfekt for Wandas rollefigur.
Dick Van Dyke igjen? Alltid "sitcom, sitcom, sitcom..."
Det jeg elsket på slutten av reisen
er at det er første gang Wanda aksepterer den hun er
og faktisk legger bak seg så mye smerte.
Og vi ser at hun omsider oppnår sjelefred og har det bra.
Jeg føler deg ikke.
Jeg er så glad nå som vi har åpnet en annen del av henne,
slik at det forhåpentligvis er flere historier å fortelle.
Det har vært slik en gave, så jeg elsket å lage denne serien.
Kutt.
Da er vi ferdig med Lizzy.
Jeg har aldri opplevd tap
fordi jeg aldri har hatt en kjær å miste.
Men sorg...
TIL Å BLI GAMMEL I V.
...er bare kjærlighet som holder ut.
Norske tekster: Marius Theil