Jeg ved, du har vældig svært
ved at skelne mellem,
hvad der er virkeligt,
og hvad der er indbildning.
Med vores Disney Plus-serie,
ville vi se flere af de karakterer, vi havde introduceret på det store lærred,
men der var også karakterer, som vi gerne ville
introducerer helt for første gang på Disney Plus.
Moon Knight var øverst på listen.
Moon Knight er en spektakulær karakter med et utroligt unikt visuelt udseende.
Han er en meget mere handlingsorienteret karakter
på en måde, vi ikke har set i lang tid i MCU.
Hver gang vi tænker på at tilpasse en tegneseriekarakter,
tænker vi altid over, hvad det er i sin kerne,
hvad det er på et væsentligt niveau.
Og du kan ikke rigtig lave et Moon Knight show
uden at omfavne det mørke, uden at omfavne det kaos.
I Marvel-universet,
optrådte Moon Knight for første gang i 1975 i Werewolf By Night,
og han var meget en antagonist.
Da 1980'erne kom, var der sådant er ønske fra fansene,
om at se mere, at fik han sin egen tegneserie.
Historisk set er Marc Spector Moon Knight.
Han skyllede ud af marinesoldaterne og blev lejesoldat
og så blev han avataren af den egyptiske gud Khonshu.
Ser man på hans oprindelseshistorie i tegneserierne,
er det meget egyptologi-centreret
og det er det, der gør dette anderledes og unikt.
Kevin bragte det op
meget tidligt i udviklingsprocessen.
Han sagde, "Hvis vi kan bringe det ind i vores show,
pakket ind i en lille smule af et Indiana Jones-lignende eventyr,
"det er et show, der kan klare seks timer."
- Går jeg bare hen til dem? - Ja, gå ind i kameraet.
Sådan... Det skal give mig effekten af...
- Okay - Han forstår det.
Mohamed Diab er en egyptisk filminstruktør.
Så samarbejdende, så selvsikker,
der kom ind og virkelig, havde et synspunkt med historien.
Jeg vil vise jer en sidste ting. Dette er min datters kunst.
Se det her. Det er Moon Knight.
Ja! Åh, lige i skabet.
Jeg læste de to første episoder, og resuméet af de sidste.
Vi dykkede bare ned i det, mig og Sarah.
Sarah er min kone og producer på showet.
Vi havde et udkast på 200 sider.
Han kom op med et udkast,
der virkelig centrerede om egyptologien,
og det var noget, Kevin fokuserede på fra dag ét,
egyptologien, og eventyret ved det.
Det var i det oprindelige møde,
hvor vi alle vidste, at han ville være den bedste hyrde til Moon Knight,
og du kan se det.
Du kan se det, som du ser showet...
Der er så meget visuelt forvarsel.
Der er bare så meget detaljer i hans tankegang,
at det virkelig sendte en strøm ud i hele
rollebesætningen, filmholdet og alle, der rørte ved det, til at tænke sådan.
Så meget som du kan, når du gør det her...
Jeg kendte ikke til Moon Knight før.
Nogle gange kan det være en fordel eller en ulempe.
I mit tilfælde, synes jeg, det virkede som en fordel.
Jeg var ikke knyttet til andet end at lave en god historie.
En ting vi indså meget tidligt er, at når du har seks timers fortælling,
når du har fire eller fem lande,
vil det kræve lidt mere af en holdindsats.
Lad os gøre det igen, men tab den...
At have Benson og Moorhead
sammen med Mohamed Diabas, som vores chefdirektør gav virkelig pote.
- Hej. Undskyld. - Dit XLR-sæt faldt af.
- Undskyld. Jeg savnede jer. - Vi savnede også dig.
Ja.
Vores første introduktion til dig var din film Clash .
Og Aaron og jeg så den film
og vi tog begge en lang pause og sagde, "Vi er vist ikke filmskabere,
- "hvis han er filmskaber." - Ja.
Jeg elskede jeres film. Jeg ved, det er som bordtennis lige nu,
jeg må sige det samme. Men jeg elskede The Endless
og jeg elskede det, før jeg mødte jer,
og jeg tænkte, "Wow, de fyre har noget."
Så at få chancen for at arbejde sammen, havde stor betydning for mig.
Da vi startede det her i forfatterværelset,
blev det hurtigt tydeligt,
at Moon Knight ikke har nogen aktuelle forbindelser til MCU .
Og fortællemæssigt blev det befriende
og tillod os virkelig at lege med en karakter,
der ikke behøvede at overholde eventuelle forudbestemte fortællingsregler.
Det, der altid har været utroligt for mig, som en fan af Moon Knight,
er, alle udviklerne kommer ind og sætter deres eget præg på materialet.
Vi var i stand til at udvælge alle vores yndlingsting fra de forskellige steder.
Men det er også skræmmende, for hvordan laver du 40 års underlighed
om til et seks timers show, så det stadigvæk giver mening?
Med denne enorme historie med 40 års tegneserier,
har du så meget at grave i. Og det bedste ved Marvel er,
at de giver os mulighed for at få oprindelsen af en karakter
og lege med det, som vi vil.
For os handlede det om historien.
Ingen har fortalt os,
"Okay, der er noget i tegneserien, der skal være med."
Vi gennemgik hver eneste Moon Knight-tegneserie, der har eksisteret
og forsøgte bare at finde særligt ikoniske billeder, som vi blev draget til.
Normalt var det mere tankevækkende ting som
billedet af at trække det hvide af
og at se kødet nedenunder på en hvid baggrund... Den slags billeder.
Da Moon Knight først blev skrevet,
var Marc Spector bare en fyr, der havde forskellige identiteter.
Marc Spector var lejesoldat, Steven Grant var en slags millionær i byen
og så var der Jake Lockley, taxachaufføren.
Og afhængigt af hvilke oplysninger
Marc Spector havde brug for på det tidspunkt som Moon Knight,
gik han i forskellige identiteter.
Gennem årene forvandlede det sig til forskellige personligheder,
og det forvandlede sig til det, vi kender nu
som dissociativ identitetsforstyrrelse.
Jeg føler, at tegneserieskabere begyndte at tage virkelig interessante risici
med karakteren af Moon Knight,
og det var der, man begyndte at se hans problemer med DID.
Og hans mentale helbred kom virkelig i fokus.
Og det tog denne karakter, der blev introduceret som en slags,
"Hey, han er en fyr, han klæder sig i hvidt, kæmper mod varulve.
"Hvad skal du ellers vide?" Det gav ham virkelig en vis kompleksitet
og gjorde ham virkelig til en karakter, der var fascinerende.
Moon Knight er en karakter, der i årevis i tegneserierne
har kæmpet med psykisk sygdom.
Muligheden for at bruge en, der står over for disse udfordringer
på en respektfuld måde var meget vigtigt for os.
På grund af alle de forskellige elementer, skal du bruge en spektakulær skuespiller.
Okay, guten tag.
Vi havde talt med Oscar flere gange.
Han var interesseret i vores verden, og vi havde ikke fundet det rigtige.
Og vi var ikke sikre på, at han var interesseret i Moon Knight,
vi var ikke sikre på, han var interesseret i at lave et show på Disney Plus.
Men han var helt med på den
og han har været sådan en kreativ samarbejdspartner.
Da jeg blev kontaktet af Kevin Feige med Moon Knight,
havde jeg aldrig hørt om det. Jeg samlede tegneserier,
da jeg var yngre, X-Men og
X-Force og et par andre.
Så det første jeg gjorde var at lave research
på karakteren og dens historie.
Når vi går tilbage gennem tegneserierne, har det ændret sig så meget.
Det er så rigt. Det er ret stort.
Så vores opgave var lidt at
sætte en linse på de ting, som vi fandt mest interessante,
eller som havde det mest dramatiske saft.
Og i sidste ende tage det mentale sundhedsaspekt utroligt seriøst,
og virkelig forpligte mig til det, jeg virkelig ville gøre,
som er et karakteranalyse, en slags point-of-view-oplevelse.
DID er dissociativ identitetsforstyrrelse,
som tidligere blev kaldt multipel personlighedsforstyrrelse.
Det er en fiktiv skildring af DID,
men jeg tror, vi gjorde vores bedste i showet
for at prøve at forstå det og dykke dybere ned i det.
Det første, jeg gjorde, da jeg endelig skrev mig på,
var at dykke ned i DID og hvordan det er.
Og der er en utrolig bog af Robert Oxnam,
som hedder A Fractured Mind.
Og den endte med at være som en bibel for mig,
fordi det er en, der ikke var klar over, at han havde DID,
indtil han var i fyrrerne.
Han troede bare, at han var alkoholiker, og han havde nogle problemer i sit liv,
og se, pludselig,
finder han ud af, at han har otte forskellige mennesker, der bor inde i ham.
De er otte forskellige personligheder.
Så det var forbløffende. Og det faktum, at
det i sig selv er en slags superkraft.
Hvor utrolige mennesker er, at for at overleve
forfærdelige, forfærdelige traumer i en meget ung alder.
Det er en overlevelsesmekanisme,
hvor hjernen skaber andre mennesker i hans sind,
for at kunne bære det traume.
Alle, der vil se dette show og alle, der har arbejdet på dette show
vil have en form for forhold med mental sundhed.
Og det var i alles tanker hele tiden på showet
at sikre, at vi fortæller en historie, som er betænksom.
Det behøver ikke at handle om noget så specifikt. Det kan faktisk være,
for at lære dig om noget, vi alle har oplevet,
som forsøge at passe på og være sammen med nogen, der kæmper.
Lad os gå. Mange tak...
Vores hovedforfatter Jeremy Slater, var meget passioneret omkring
at gøre afsnit 101 og 102 til Stevens afsnit.
Jeg har altid vidst, at
det ville blive meget hårdt at starte showet med Marc.
For i vores show er Marc en meget lukket karakter.
Vi ville kæmpe en hård kamp i hele serien.
Jeg kiggede på Steven Grant og sagde: "Den historie, kan jeg fortælle."
Når du først er ombord med, hvem Steven Grant er som karakter,
så er du klædt på til resten.
Jeg må give det til Marvel og Jeremy Slater.
Jeg tror, at en af de mest geniale ting i showet var ideen om
se verden gennem Stevens øjne. Jeg elskede det.
Startende med et mysterium, og episode 1 er et stort spørgsmålstegn,
- hvilket er, "Hvad foregår der?" - Ja.
Og nogle gange er der en fristelse til at komme igennem det,
så du kan se Moon Knight slå nogen.
Det ser vi først til sidst i afsnit to.
Det tager næsten hele længden af en spillefilm, indtil du ser
- den titulære Moon Knight gøre noget. - Absolut.
Og det var virkelig spændende, at vi faktisk skulle lege med mystik.
Jeg fik tilsendt nogle tidlige udkast til et par af episoderne
og jeg så, at historien var blevet taget fra New York til London,
men karaktererne var stadig skrevet som amerikanske.
Men det fik mig til at tænke,
"Var der plads til at skabe en karakter, der ville være en god folie
"for hvad du forventer fra en lejesoldat, hård helt?"
"Lejesoldat?" Nej. Jeg er ikke en lejesoldat.
Mit navn er Steven Grant.
Jeg tænkte: "Siden det foregår i London, hvad nu hvis Steven er engelsk?"
Og så kom jeg op med denne karakter derhjemme
og lavede den for mine børn.
Og min ældste søn begyndte at forelske sig i Steven.
Og han ville grine. Så det fik mig til at føle,
"Okay, måske er der noget her. Jeg har fat i noget."
Jeg ved ikke, hvad det har med Egypten at gøre.
Det havde de ikke dengang, vel? Nej.
De kunne lide figner og dadler.
Vi står i Stevens lejlighed.
Vi besluttede at lave et loft,
fordi det minder om en pyramideform.
To, en. Kamera. Action!
Vi lagde hans seng under en platform
som om han også er i en sarkofag.
Som om han er en lille smule gravet ind.
Da vi først begyndte at optage, var de første to måneder udelukkende Steven.
Denne proces var en af fuldstændig forelskelse,
især med Steven.
Kan du tage det nedenunder, tak?
Vil du venligst give mig et øjeblik, Donna, med dine biller?
Jeg kan ikke huske, hvornår jeg sidst elskede at være i en karakter.
Jeg ville bare forblive i accenten og forblive i karakteren.
Så vi får lov til at skifte om en time?
- Ja, den er i... - Ja. Okay.
- Samme jakke. - Fedt.
Jeg vil slet ikke beskrive mig selv som metode.
Jeg ville bare ikke være genert over det
og jeg ville ikke tvivle på det.
Og så for mig handlede det mere om at blive i det,
så jeg bare kan stole på, at det altid er der
og jeg kan sætte min energi på andre ting,
som at lave scenen og gøre tingene
og finde ud af blokeringen og alt det der.
Åh, min Gud.
For mig er tonen i showet født helt ud fra karakteren.
Vi lærer om mytologiens Moon Knight og historiens indsatser
igennem en karakter, der er lige så ny til det som vi er.
Åh, mand! Det er vanvittigt.
Showet er et verdensomspændende eventyr med en overnaturlig drejning.
Der er også drys af rædsel.
Jeg synes, det sjove ved Moon Knight
og den sjove ting, der virkelig giver genlyd i hele MCU,
i sidste ende, når du trækker disse lag tilbage,
indser du, at det er en karakterhistorie.
Og jeg tror, det er en af de ting, som Oscar Isaac blev draget til.
Jeg mister forstanden.
Jeg har allerede mistet den.
Jeg kan bare ikke kende forskel på...
Mit vågne liv og mine drømme, tror jeg.
Nøglen var Steven, fordi Steven er oprigtig og også sjov,
men også 100 % rædselsslagen over, hvad der sker,
og det tillader et væld af forskellige reaktioner
som alle stadig lever i samme verden.
... for at sprænge dig ud af mit hoved!
Jep.
Så mens han kan grine eller lave en vittighed,
eller være rædselsslagen, af noget virkelig forfærdelig og uhyrligt,
på samme tid,
kan du virkelig have at gøre med realistiske barndomstraumer.
Og så på samme tid, en der en talende flodhest med dig.
Fordi det allerede er sat op som dette psykologiske synspunkt,
tror jeg, du kan gå med til det.
Hold døren! Tak.
Kampmæssigt eller stuntmæssigt, er Steven Grant bare en almindelig fyr.
Det er de mest komplicerede ting at gøre,
når du skal koreografere en kamp med nogen som historiemæssigt
ikke ved, hvordan man slås.
Det elsker jeg, fordi selvom du
ikke har dyrket kampsport,
eller du aldrig har været involveret i en rigtig slåskamp,
kan du stadig have det overlevelsesinstinkt.
Du har stadig det instinkt til at beskytte dig selv.
Seks!
Jeg foretrækker cricket.
En anden idé med Oscar var at bringe et strejf af humor.
Han kunne være fjollet engang imellem,
men nogle gange kunne det at være fjollet, redde hans liv.
Sjakal. Sjakal!
Jeg synes, at Moon Knight, de to karakterer, som vi har
ikke er som noget, du har set i Marvel-universet før.
Dette er noget, der kommer fra en persons fantasi
inspireret af en gammel Gud.
Hr. Knight er hvad Steven
forestiller sig er sejt.
Sådan noget som James Bond, ikke?
En flot herre, der er en trickster og stærk og sjov.
Hvad fanden er det, vi har på?
Hun sagde, jeg skulle bruge en dragt.
Til hr. Knight har vi en tilpasset tredelt jakkesæt.
Vi tog referencer fra tegneserien.
Vi ville virkelig sørge for at bringe lidt tekstur ind
og ikke bare lade det være fladt hvidt.
Så når lyset rammer det, er der en smule lamé, der kommer frem,
for at give lidt glans til jakkesættet.
Den har en vest med tilpassede knapper,
Khonshu symbolet.
Vi tilpassede en sneaker, for at give det et moderniseret udseende.
Vores direktør, Mohamed, ville have nogle stropper på dem
som en hyldest til mumierne.
Meghan gjorde et fantastisk stykke arbejde.
Og det blev bare til denne gode vittighed,
hvor han skal have "dragten", men ved ikke, hvad det betyder.
Jeg ser da ret raffi ud.
- Okay, hvor er skarabæen? - Skarabæ...
Hvad er de små pinde beregnet til?
Stavene bruges både af Moon Knight og hr. Knight.
I den originale tegneserie, havde de dem på underbenet,
men til vores formål, fordi vi ønskede, at de skulle være lidt større,
havde vi dem komme frem fra under kappen,
eller fra under jakken.
Ret sejt, faktisk.
Her er en interessant lille godbid.
Marc havde oprindeligt hr. Knight-tøjet,
og Steven havde Moon Knight-tøjet.
Og da Steven blev denne meget engelske fyr,
blev det til, "Jeg føler at Steven er hr. Knight. Synes vi ikke?"
Og så sagde de, "Vi tænkte det samme."
Og så blev det skiftet.
Okay, timeout.
Det er det, timeout! Lad os alle falde til ro, ikke?
Vi er allesammen ophidsede.
Lad os nu bare tale om det.
Tag kroppen! Tag kroppen, Marc.
Moon Knight har sådan en ikonisk silhuet,
at vi vidste, hvilken boldgade, vi gerne ville blive i.
Hætte, maske, kappe.
Og så kom det ned til
hvad de subtile signaler, som vi gerne ville lege med var.
Jeg synes, det er en rigtig, rigtig fed tegning,
og for mig er det Moon Knight.
Men når du først har sat det på en rigtig person,
begynder du at forestille dig, hvordan
en egyptisk gud satte en SWAT-dragt på nogen, ikke?
Og det føles lidt forkert.
Designet af det var en proces, en samarbejdsproces.
Alle hjalp til.
Oscar kom og havde et par gode ideer.
Kostumet var et stort samtaleemne i de tidlige dage.
Til sidst trådte Ryan Meinerding til
og kom op med dette konceptdesign,
at så snart den dukkede op, kiggede alle på den, og vi er ligesom,
"Jeg har ikke set det og det er skræmmende."
Over Moon Knights ben er der hieroglyfiske inskriptioner.
Det gamle egyptiske sprog, havde ikke ordet "ridder" i det.
Det eksisterede ikke.
Så jeg var nødt til at komme op med "Månens Beskyttende Soldat."
Gamle egyptiske måne-ridder.
Vi arbejdede med Marvel og deres konceptkunstnere
og selvfølgelig Meghan Kasperlik, som er kostumedesigner på showet
om at tage det koncept på sig
og forvandle denne tegneseriehelt til noget ægte.
Ja, guldet er dejligt. Kan du bevæge dine arme?
- Alt godt. - I bund og grund
skal det ligne, at det er bandager.
Og i det gør dette til en meget svær beklædningsgenstand at lave.
For hvert enkelt stykke
er et individuelt stykke, der er syet sammen
og som stadig også skal sidde tæt på kroppen.
Så vi har måttet finde tekstiler med det rigtige stræk,
og så printede vi bandageteksturerne på,
og vi farvede dem selvfølgelig også.
Vi forsøger at holde den let og kølig, så du ikke overophedes, når du har den på
og vi prøver at holde den elastisk.
Og samtidigt prøver vi at sørge for, at tekstilerne
er robuste nok til at klare fald og voldsomt stuntarbejde.
Moon Knight kostumet og hvordan det blev dannet,
var en lang rejse, for at få noget,
som jeg tror, alle havde det godt med.
Vi har set så mange forskellige transformationer
i så mange forskellige film og superhelteprojekter.
Vi prøvede mange forskellige ting, men ville sikre os,
at det var som om en magisk forvandling.
Men ikke noget, der kom fra for langt væk,
vi ønskede, at det skulle føles, som om det kom fra tæt på hans person.
Okay, så gør det. Tag styringen indtil videre.
Meget af det var en ægte lagdeling af materialer,
som fik dette kostume til at føles mere ægte til sidst.
Selvom jeg ved, at det var meget arbejde
for holdet, der satte kostumet sammen
og for Meghan og hendes hold at få det gjort,
at have nyt materiale, som vi kan fotografere
og at se, hvordan det bevægede sig, var kritisk.
Du kan næsten beskrive Moon Knight som Marcs id.
Det er ham som sit mest frigjorte, mest følelsesløse,
mest voldelige, mest hævngerrige.
Jeg tror, vi kæmpede med Marc.
Vi kæmpede med at finde ham på siden.
Steven er meget let at fordøje.
Med det samme bliver du forelsket i ham, fra den tredje scene eller noget.
Og jeg var så bange fra episode tre, at folk bare ikke forbinder sig med Marc.
Hvem er han? Han er ikke sjov, han er ikke sympatisk.
Første gang vi nogensinde mødte Marc, var det som om luften i lokalet forsvandt.
Fordi han var med i det her... Ikke Oscar.
Marc i scenen var i et forfærdeligt humør.
Og så ændrede hele stemningen sig fra sprudlende, sjove Steven
til "Okay, tid til at fokusere."
Først var jeg usikker, så jeg sagde:
"Jeg vil ikke filme nogen Marc-ting på samme dag som Steven.
Kan vi lave dem på forskellige dage,
så jeg kan holde dem virkelig adskilte?"
Okay, sådan. Stå ved. Og action!
Det gjorde jeg ikke. Jeg beskytter hende mod Khonshu.
Du ved ikke, hvad du taler om.
Han vil have hende som min afløser. Jeg vil aldrig...
Du ved ikke, hvad du taler om, Steven.
Bare ti stille.
Og i øvrigt er Marc heller ikke Oscars normale stemme.
Det er en fuldstændig opfundet accent.
Lyt til mig, kammerat. Hey, hør på mig.
Kom væk fra den taske.
Kom væk fra den taske. Du får hende dræbt.
At give Marc lidt af en Chicago-ting,
og så virkelig dykke ned i tegneseriernes historie,
og give ham et lavere stemmeregister, en anden måde at stå på,
og finde den fysiske egenskab til at gøre dem, meget, forskellige.
Klip!
Jeg begyndte at indse,
som jeg blev mere fortrolig med disse to forskellige mennesker,
begyndte jeg at udvikle musklen
til lettere at kunne skifte mellem de to.
Og så, som det fortsatte,
begyndte det at føles som den rigtige tryllekunst.
Skal jeg sige Stevens replikker?
Så du ved, hvor længe du skal reflektere?
Smukt, ja.
Der er en scene på klippen,
Marc taler med Steven, og så går vi frem og tilbage tre, fire gange.
Hvad sker der for dig, Steven?
Mig? Der er dig, der render og slagter folk.
Det, han gjorde, var magisk.
Jeg skifter bare kameraet
og han ændrer sig som menneske, fra Marc til Steven.
Og Marc og Steven er helt forskellige, og det er ikke let for Oscar.
Så hold op med at lytte til pipfuglen.
Lad være med at blande dig.
Til sidst var det virkelig sjovt, fordi du kunne se det
i øjnene, når der var sket skift.
Du behøvede ikke at ændre alting, du kunne se,
"Åh, der er Marc. Marc er her,"
og det var virkelig spændende.
Jeg kan se på et stillbillede af ham
og vide, om han spiller Steven eller Marc.
Han sidder på en bestemt måde med det samme.
Når vi tænker tilbage, brugte vi tid med
tre personer i samme krop over den tidsperiode af optagelserne.
Vi lærte alle Oscar at kende, så lærte vi alle Steven at kende
- og så lærte vi Marc at kende. - Ja.
Når du har en fantastisk helt,
når du sætter barren så højt med en Oscar Isaac,
så siger du, "Hvad gør vi så med skurken?"
Det faktum, at Ethan Hawke kom ind i det hele,
det er to drømmecastinger.
Meget anderledes end de opdagelser, vi har gjort, ikke?
Det er to meget store, meget etablerede stjerner
som vi er meget heldige at
få ind i vores verden og overtage disse karakterer.
Men hun blev forrådt.
- Var hun? - Af sine magelige medguder.
Sågar hendes egen Avatar.
"Avatar." Jeg elsker den film.
- Med avatar, mener... - Eller mener du animeserien?
Steven. Hold op.
Jeg havde set nogle af Mohamed Diabs film,
og vi talte om at lave en indie sci-fi film.
Vi skulle til at starte, og så fik vi dette job, og jeg spurgte ham,
"Kan du vente et år?" Og han sagde ja.
Og det var som om vi klikkede, og vi ville gerne lave noget sammen.
Jeg havde set Good Lord Bird
og det var en overvældende præstation.
Som Mohamed og jeg talte om Harrow,
sagde jeg: "Hvad med Than? Ville Ethan ikke være fantastisk?"
Mohamed sagde, "Ja, jeg elsker Ethan. Jeg kender ham.
"Jeg tror, det ville være så godt. Det burde vi gøre."
Jeg tror, det var dagen efter, jeg gik ned til min kaffebar
og Ethan var der.
Og jeg havde set ham omkring, men jeg havde aldrig talt med ham.
Og han sagde: "Jeg hørte, du talte med Mohamed forleden."
Han siger: "Jeg spiller Moon Knight." Og jeg sagde: "Det vidste jeg ikke."
Og han sagde, "Du burde være skurken. Vi talte om det."
Det var en meget stort ja.
Jeg tænkte ikke engang over det.
Hvad der er interessant ved tegneserierne, er, at de ikke har en definerende skurk.
Og det tillod os at lege med,
hvilke aspekter af skurkene som vi ønskede at beholde.
Hvilke aspekter hjælper virkelig med oprindelseshistorien?
Jeg tror, han startede som en lyssky milliardær.
- Noget i den retning, ikke? - Ja, det var sådan, det startede.
Og så ændrede vi ham til en slags kultleder.
Men vi talte meget med Ethan om, hvordan man gør det rigtigt, fordi,
hans lidenskab og hans tro er at have en verden uden smerte.
Og for os er det en meget mere interessant karakter end nogen,
der bare har ondskab i hjertet.
I afsnit seks, da han tager til Ammit og siger: "Tag mit liv."
Han er ikke en af de skurke, der prøver at få deres vilje, fordi
"Jeg vil styre verden." Han er ligeglad.
Dine vægte mangler balance.
Jeg accepterer vægten uanset resultatet.
De fleste mennesker, der begår frygtelige forbrydelser tænker ikke...
"Jeg er en dårlig fyr."
De har deres grunde. Helvede er brolagt med deres grunde.
Jeg var nødt til at finde hans grunde og gøre dem så rationelle og fornuftige
og overbevisende som muligt.
Når man tænker på kultledere gennem historien,
megalomanere,
de starter meget ofte som ekstremt idealistiske.
Du ser virkelige, moralske aspirationer hos mange af disse mennesker.
Så jeg prøvede at udnytte, hvad han tror på, og at...
Du skal tro på, at du virkelig hjælper.
Men vi skal gøre Jorden så lig Himlen som muligt.
Hvem vil være den første?
Jeg tror, at de mest succesrige skurke i Marvels historie
er de skurke, der har noget gråt i sig,
som Killmonger eller Thanos.
Folk tænkte faktisk: "Ved du hvad? Du har en pointe."
Og jeg håber, at folk vil føle det samme med Harrow. Han har en logik.
Ja, der er en logik. Og så er der også...
Det er meget tydeligt, at han kommer fra en masse smerte.
Kommer fra masse smerte, og han har en menneskelighed over sig via den smerte.
Vi fik fornøjelsen af at instruere åbningsscenen i afsnit et,
- der oprindeligt skulle åbne afsnit to. - Ja.
Men vi kan desværre ikke tage meget af æren for det.
Vi bliver nød til at give den til Ethan Hawke.
Han kom op med denne idé, som var en genial introduktionsscene.
Det er derfor, du hyrer Ethan Hawke.
Du har lige set nogen putte glas i deres sko og gå væk med en stok.
Og så, nogle scener senere,
kommer denne fyr knasende ned ad vejen.
Og du ved allerede, hvem han er,
du ved allerede, at denne fyr har nogle problemer.
Og det skaber mystik og interesse for, hvem denne person er,
og det var alt hans idé.
Vi tog den idé, og vi legede med den til bordlæsningen.
Jeg tror, det var Grant, der sagde, vi skulle bruge skoene igen,
- det skulle ikke være en tilfældighed. - Smart.
Alt, hvad der er plantet, skal have konsekvenser,
den dominoeffekt af alting.
Og mange ting blev pludselig til,
- under de bordlæsninger. - Ja.
Du kan se det, kan du ikke?
Jeg kan se det. Jeg ser det.
Vores producer, Grant Curtis, jeg giver ham så meget ære for det
og Kevin og alle på Marvel, at de gav os plads til at gøre det.
Vi havde ugentlige gennemlæsninger af afsnittene
og stillede dem en masse spørgsmål
og kom derind som mekanikere.
Det udviklede sig til noget, der var langt mere filosofisk.
Det blev super samarbejdende med Marvel og skuespillerne og jer,
så vi endte med at genforstå karakteren bare fra et karakterniveau.
Vi skabte et miljø,
der tillod folk at sige deres mening,
og det var aldrig dømmende.
Bare, "Ja, hvad er bedst for min karakter?
"Jeg kaster det derude, kaster ideer frem og tilbage."
Og det gjorde vores manuskript, historie og serie meget bedre.
Hvordan får vi det til at fungere?
Hvordan gør vi det så ærligt det kan være?
Og vi var alle på bølgelængde,
det er derfor, det føltes problemfrit med Aaron, Justin og Mohamed,
fordi vi talte alle om de ting.
Det hele var derude i det åbne.
May var ved bordet med os.
Hun var en stærk kriger for Layla.
Layla ville ikke have været som hun var uden May.
Uden tvivl.
Med hende og Sarah
som de kvindelige stemmer i rummet, tror jeg, de er to...
Og egypterne ved, hvem hun er,
de kampe, hun skulle igennem.
At caste Layla var svært,
for jeg vidste fra begyndelsen, at det ikke bare er en rolle,
det repræsenterer en hel gruppe, rundt om i verden.
Jeg elsker May som skuespillerinde,
men det var meget vigtigt for mig
som araber at finde nogen, der kan repræsentere os.
- Så ingen vil være her? - Ja, du giver bare...
Jeg vidste ikke rigtig noget om rollen, før jeg påtog mig den.
Hun var egypter og for mig
var det en meget spændende ting at portrættere i en Marvel-produktion.
Og som tiden gik, begyndte jeg at finde ud af mere om hende
og jeg så hendes kurs og rejse,
og det blev endnu mere spændende.
Mohamed gik efter skuespillere, som han nok intuitivt ved forpligter sig,
der bare forpligter sig fuldt ud og ikke er bange for at se fjollede ud
eller hvad det nu kræver.
Hun var fuldstændig klar på alting og havde vidunderlige ideer
til denne karakter og til at give hende en rigtig stemme.
Jeg er her ikke for at hjælpe dig.
Jeg er her for at redde alle dem, der vil dø, hvis Harrows plan lykkes.
Jeg havde det svært i begyndelsen.
Som en ganske sårbar person,
havde jeg en idé om, at Layla skulle være virkelig stærk
og hun har ikke følelser og jeg ville blive rigtig usikker
når jeg ville føle mig lidt følelsesladet.
Men det er bare en rigtig person.
Det var vigtigt for mig at vise alle de sider af en kvinde.
Hver gang jeg lærer noget nyt om dig, tænker jeg,
at nu kan der umuligt være nogen hemmeligheder tilbage mellem os.
Men så dukker der mere op. Det er, som om at jeg slet ikke har kendt dig.
Det har du heller ikke.
Det gør du ikke.
Jeg elskede at lave episode fire,
fordi jeg har føler, at Layla fik en masse plads,
hvor vi ser, hvad hun går igennem indvendigt
og det manifesteres igennem oplevelsen i graven.
Scenen med Harrow føltes som et teaterstykke på dagen
fordi vi var så spredt fra hinanden, at der var to kraner, der filmede os.
Vi lavede vores nærbilleder samtidigt, hvilket var virkelig utroligt.
Det klarede du fornemt.
Hvorfor er det, at mænd som dig
finder det nødvendigt at være så nedladende?
For mig var det virkelig vigtigt, at Layla
ikke kun er der, for at tjene en mands rejse.
Er du færdig?
Om det er hendes far eller hendes elsker eller andet,
så finder hun sig selv, hvilket er den største ting.
Jeg håber, du finder en afslutning.
Så det er vores Kairo sæt.
Det er en meget stor dag for os.
Vi har 255 statister i arbejde.
Der er 55 billedbiler, der cirkulerer igennem,
sammen med Oscar og May, der går gennem Kairos gader.
Og action!
Da jeg ankom til gaderne i Kairo, blev jeg så overvældet.
Jeg havde faktisk angst, hvilket er...
Det sker sommetider bare, fordi der sker så meget omkring mig.
En af de mest interessante ting var
at skabe downtown Kairo i Budapest.
Vi byggede et stort bagparti,
der er ca fire til fem gader af Kairo,
med en green screen bagved, som vil være pyramiden.
Mohamed ville sikre sig, at hvis vi ikke skulle filme i Egypten,
skulle vi have Egypten replikeret perfekt.
Jeg fortælle jer noget, der irriterer folk i Egypten.
Pyramiderne vises altid som midt i ørkenen.
Den har en side, der er i ørkenen,
og den anden side er i centrum af byen.
Så det var meget vigtigt for mig at skildre Egypten
som det ægte Egypten.
Vi bragte Egypten til Budapest.
Vi har dybest set rekonstrueret Kairo her.
Kairo helt ned til nummerpladerne
og deres T-shirts og alt på arabisk.
Og det bragte mig virkelig tilbage til at være i Kairo.
Det var imponerende.
Alting, okay.
Jeg havde tonsvis af egyptiske statister.
Og nogle af dem fortalte mig,
de ikke havde besøgt Egypten i fem år, men de følte sig endelig hjemme.
Og de var meget følelsesladede over det.
Moon Knight er en gigantisk produktion.
Nok den største produktion vi har lavet hidtil,
hvad angår showets overordnede omfang og størrelse.
Vi skulle hen til et sted, hvor vi kunne få så mange stadier, vi har brug for.
Få så meget plads vi har brug for.
Jeg vidste, at vi praktisk talt ville kunne klare,
hvad vi skulle gøre i Budapest.
Origo Studios Budapest, Ungarn
Vi blev helt forelsket i vores produktionsdesigner Stefania.
Hun er en karakter og en hårdtarbejdende fantastisk person,
men også bare et geni, ikke?
Jeg kan huske den dag, hun viste os det museum.
Jeg blev blæst bagover som alle andre.
Det er en kopi af alt det egyptiske, jeg nogensinde har set i mit liv.
Hun og hendes hold, allesammen, genier.
Vi på Museum of Fine Arts i Budapest.
Og vi genskaber,
hvad der skal svare til British Museum.
Den egyptisk del af British Museum i London,
med tre store rum, som vi klæder på med vores artefakter.
Vi lavede noget i retning af 140 stykker
fra den største, som er seks meter og noget højt
til de mindste genstande, der er blevet skulptureret og designet,
og derefter genskabt.
Som juveler og små stykker.
Med historien om Steven og Marcs dobbelthed,
gav de omkringliggende glasudstillinger os
en legeplads af refleksion, som vi havde brug for.
Jeg kan dårligt tro det.
Du fredens, vi er inde i den.
Vi er inde i Keopspyramiden.
Det er vores største sæt.
Sandsynligvis. Hvis ikke det største.
Vi er inde i pyramiderne i Giza,
og det er her, Avatarerne mødes.
Så det er et vigtigt sted til historien.
Meget af vores historie foregår der.
Meget af alting samles der.
Så det var vigtigt for os at bygge det.
Det, vi praktisk talt byggede, var omkring tre etager,
så højt som vi kunne bygge på scenen.
Vi er på scene seks på Origo,
og dette er, hvad vi kalder Gudernes Kamre.
Her er vi. Optagelse i morgen.
Det er lidt skræmmende, for jeg har aldrig gjort noget lignende.
Det er også meget svært at lave Egypten,
for det kan så nemt blive kliché.
Og en slags Vegas ting.
Jeg havde to egyptologer.
En herfra, en i LA, og en forsker.
Vi kan tage licens,
og det gjorde vi selvfølgelig på en respektfuld måde, synes jeg.
Jeg ønskede at blande guderne, der er Marvel-karakterene
med de originale Gudestatuer.
Ideen var, at hver portal er der, hvor Avatarerne kommer ind.
Forstyrrelsen.
Egyptiske guder er meget høje i skala,
og vi ville ikke kun have fødder og knæ i kameraet.
Så vi bragte ansigterne og det repræsentative dyr ned
til jordoverfladen i templet
for at have en mere interessant interaktion.
Vi skal nok afgøre, hvad der er bedst.
Fremfør dit ærinde.
Detaljerne der var der,
og skulpturerne, som vi havde i Hall of Gods
var fantastisk håndværk.
Vi havde en hel stenbutik
af mennesker, der bare byggede statuer.
Alt, de gjorde hele dagen lang, var at støbe og forme og skære statuer.
Vores Alexander den Store sæt, mængden af detaljer...
Der er ingen motiverende grund til at tage et nærbillede af det.
Men hvis du gjorde, overalt hvor du kiggede i dette kammer,
så det autentisk ud. Det er så detaljeret.
Hvert lille maleri på væggen.
Vi er i Alexanders gravkammer.
Dette var et af alles mest foretrukne sæt.
Vi har noget af Alexanders skat.
Hans berømte hest.
Hans personlige skjold.
En af de udfordrende dele var at male det på en måde, der var nøjagtig,
ikke kun af én maler, men af flere mennesker,
hvilket ville være sket rigtigt.
Vi kontaktede en kunstskole i Budapest,
hvor de har fantastiske unge kunstnere.
Vi sætter flere projektorer ud med hieroglyffernes layout,
og de kom og malede det.
Så det var en fantastisk oplevelse for os,
fordi for mig at se
yngre mennesker involveret i noget så anderledes,
end det de normalt laver...
De var meget entusiastiske,
og jeg tror i sidste ende, at det er uvurderligt, hvad de gav os.
Hvad Stefania gjorde med disse sæt som produktionsdesigner,
er bare så vigtigt.
For mig er det ikke fordi,
jeg kan føle, at jeg virkelig er der. Det er fordi...
Jeg ser en kunstner give deres bedste.
Jeg ser dem komme ind og træffe store valg om historien.
Der er små påskeæg, der forbinder de andre episoder.
Der er gået utrolige tanker i at skabe disse sæt.
Så denne person forpligter sig fuldt ud,
og de giver det alt, hvad de har.
Det vil jeg også gøre.
Jeg håber, at en del af glæden ved at se dette show vil være
eksponering til denne fantastiske egyptiske mytologi
som mange mennesker ikke har.
Vi beskæftigede os med klassiske Joseph Campbell-myter
i årevis i Vesten.
Vi så selvfølgelig en Stan Lee og Jack Kirby version af nordiske myter.
Og nu bevæger vi os til mytologien i det gamle Egypten,
som er dannende for menneskeheden selv og historiefortælling i det hele taget.
Egyptisk mytologi er en af de ældste
og de mest fascinerende i verden.
Jeg tror, at Hollywood har været tilbageholdende med at nærme sig det.
Jeg var heldig, at jeg fik chancen for at vise det.
Og jeg var heldig, at elementerne af historien havde det med fra starten.
Vi havde et godt hold.
Vi havde egyptologerne.
Vi havde Ramy Romany med os for at sikre, at alt er korrekt.
Lad os starte med...
Marvel var meget ivrig efter at forsøge at gøre Moon Knight
så historisk korrekt som muligt for et fiktivt show.
De prøvede at tegne den streg imellem historisk nøjagtighed
og tegneserie nøjagtighed.
Ideen om en avatar er en gammel egyptisk idé.
Hver farao menes at være guden Horus.
Så enhver oldægyptisk farao
er faktisk Gud Horus' avatar.
At binde guderne til en sten.
Det er fiktion. Det skete ikke.
Men ushabtis er virkelige.
Hvis du går ind i en kongelig grav, er der ushabtis
som ville hjælpe den afdøde, kongen eller adelsmanden,
ind i hans rejse i efterlivet.
Disse ushabtis kommer til live,
og de tjener kongen i efterlivet.
I Budapest er der et museum,
og det har en gammel egyptisk samling.
Og der er et lille skab med Taweret ushabtis
og der er en Taweret halskæde.
Og det var virkelig specielt.
Det understreger virkelig, at det ikke bare er en karakter
som vi bringer til serien, men det har en lang historie.
Og da jeg er halvt egyptisk selv,
er det fantastisk, at jeg får lov til at spille denne mytiske egyptiske karakter.
Ellers andet?
- Det er det. Lad os klippe der. - Fantastisk.
- Antonia er en anden egypter - Tak allesammen.
...som alle var enige om var Taweret, så snart de hørte hende tale.
Forresten lærte jeg i dag, at det er Taweret uden R.
Taweret. Taweret.
Jeg får dig til at sige det.
Jeg siger det, og jeg håber, det er på den rigtige måde.
Vi lærer alle sammen. Det er et sprog, der ikke tales.
- Så vi er alle ved at lære det. - Ja.
Men hun er karakteren.
De flyttede karakteren
og skabte karakteren visuelt omkring hendes præstation.
Jeg husker VFX-holdet, der viser os tidlig motion capture.
De viser os hendes lille test
og så viser de, de nøjagtige manerer,
genskabt af en kæmpe flodhest. Det var morsomt.
Så vil du skide grønne grise nu,
men jeg tror bare du tog en time-out.
Du er desværre stendød.
Vi talte faktisk om at have et rigtigt kostume til Khonshu,
et rigtig kostume til Taweret,
et rigtig kostume til Ammit.
Jeg kan ikke lide at fortælle de visuelle effekters kunstner,
at det bare skal se ægte ud.
Jeg vil meget hellere kunne sige:
match den måde lyset reflekteres fra Antonias skulder,
eller den måde, som perlerne ser ud på vores Ammit kjole.
Og så have en forestilling.
Jeg mener, at have det for alvor
var en af de ting, som jeg virkelig pressede på for.
Velkommen, ædle rejsende,
til Duat.
Jeg tror, de bruger virkelig ny teknologi
hvor jeg ikke er belastet af en form for motion capture-dragt længere.
Jeg har kun mit kostume på.
Og så har vi stokken, der dybest set er i øjenhøjde
til den tre meter høje version af Khonshu, som bliver sat ind senere.
Vi havde et Khonshu-kranie i fuld skala, som vi havde fremstillet.
Så vi havde en reference til Khonshus hoved.
Vi havde en god reference til Khonshus præstation,
For vi kunne se, hvordan han bevægede sig
og vi havde et kostume til reference.
Så det genskabte vi som en digital figur,
og du skal lave det hele fra bunden.
Men det var virkelig nyttigt at have det.
Giv den tilbage, dit fjols.
At være egypter og en, der er meget interesseret i det gamle Egypten,
synes jeg, at Marvel tager en lidt kreativ drejning med Khonshu.
Men de er også tro mod ånden i mytologien.
Du ved, khonshu betyder "rejsende" på gammel egyptisk,
og han er beskytter af nattens rejsende.
Han er måneguden, og han er der for at holde balancen i universet.
Sværger du at beskytte nattens rejsende
og bringe min hævn over dem, som ville gøre dem ondt?
Der er den bogstavelige side af Khonshu,
og så er der metaforen,
som er kropsliggørelsen af Marcs raseri.
Dræb ham!
Hans raseri over, hvad der er sket med ham som barn...
Knæk hans luftrør!
... og hans vrede på sig selv
som føler, at han fortjener det.
Og at han skal finde sig i det, og at han ikke har noget valg.
Næsten som en afhængighed.
Tror du, du ejer denne krop?
Den tilhører mig.
Den anden ting er så,
er Khonshu bare endnu en stemme i hans hoved?
Og det er spørgsmål, som ikke besvares uden videre.
Hvert aspekt af showet har en dualitet.
Hver person har et dobbelt selv, og historien har en dobbelt natur.
Khonshu har denne Avatar, hvis opgave er at hævne ugerninger.
Og så arbejder jeg for en anden Gud,
hvis mål er at eliminere alle ugerninger.
Jeg kunne fremføre en overbevisende sag om, at jeg ikke spiller skurken.
Det er muligt at se dette show og tro, at dette menneske
har skabt disse visioner af sin psykiater,
som prøver at "lindre" hans smerte.
Og han vil have sin smerte, fordi hans smerte giver ham en identitet.
Fordi mange af os gemmer vores identitet i vores sår, ikke?
Og så har han forvandlet mig til en skurk.
Så jeg har forsøgt at skabe en karakter,
der kan forstås fra begge vinkler.
Jeg kunne godt lide skurken.
Hans "Intet træ må stige op til himlens lys, hvis det ikke går ned
"til helvedes mørke".
Det tror jeg faktisk på.
Dette er psykiatrien.
Med Marcs synsvinkel afslører vi en masse andre karakterer
og motiver og billeder, som vi har set gennem resten af afsnittene
og afslører i det synspunkt, at hele hans virkelighed
kan være formet af hans oplevelser i dette asyl.
Eller måske ikke.
Jeg tror, hvad der var så sjovt ved det her, var puslespilsbrikkerne.
Vi tilføjer ikke noget
bare for at tilføje noget sejt,
men det skal være tematisk interessant
og noget, der har et udbytte.
Luk mig ud!
Luk mig ud! Vær sød.
Det er sådan en tankerejse, det hele.
Men at kunne tilføje disse små brikker,
som omdirigerer dig tilbage til de originale ting,
det er bare så sjovt.
- Steven! - Marc!
Hvordan er det muligt?
Da vi kom til den del af showet,
hvor de faktisk er uden for hinanden og taler med hinanden.
Var en af de afgørende ting, at min bror kom forbi,
og han ville spille den anden karakter
hver gang jeg skulle lave en, så det var fedt.
Han er en god skuespiller, han hedder Michael.
Så han var der virkelig for mig,
og så ofte, nogle gange når man ser det,
optræder jeg med min egentlige lillebror.
Så gør vi... Du går næste, eller...
Hvem er det?
Marc,
hvorfor er der et barn i et rum fyldt med mennesker, du har dræbt?
- Steven, gå ikke i nærheden af ham. - Hej, lille mand.
Hvad er dit navn? Hej!
Steven. Vent!
Jeg vil sige, at det var noget af det sværeste, jeg skulle gøre,
fra et teknisk niveau, fordi nogle gange
skulle jeg træffe valgene for begge karakterer på forhånd.
Øve det en gang med mig som Steven.
Og så øve det med mig som Marc
og forestille mig, hvordan jeg ville reagere på det tidspunkt,
og huske blokeringen.
Og så ikke gøre det mod nogen.
Nogle gange i et bredere billede.
Ved du, hvad Layla ville have det godt med?
- Lad være. Sig det ikke. - Jeg siger bare, at der er
en flodhest og to af os, okay?
Det kan ikke være svært at styre det skib.
- Og vi behøver faktisk ikke... - Hvad? Dræbe gudinden Taweret?
Ja. Bare find mig et reb eller noget...
Eller vi kan gøre, hvad hun siger,
og hjælpe hinanden med at afdække, hvad det er, vi tilsyneladende gemmer.
Så det var nogle af de hårdere dage,
fordi det bare var så teknisk krævende.
Lige gennem disse døre, for eksempel,
hvis vi går igennem her, vil der være patienter,
og der er Crawley, som nok råber bingo!
Åh, min Gud!
Det er Tawerets båd.
Vi har filmet her hele denne uge.
Taweret guider dem gennem Duat, som er den gamle egyptiske underverden.
Nu ved jeg ikke, hvad I har gemt, men mit råd er,
kom ind og vis hinanden sandheden.
Balancer jeres vægte, før vi ankommer til Field of Reeds.
Jeg tror, det er det, der er så interessant ved Moon Knight,
at du i centrum af det, har denne virkelig komplekse karakter
der navigerer denne følelsesladede rejse.
Hvad laver du her?
Kom nu, kammerat.
Du skulle holde ham i sikkerhed!
Steven, lad os gå.
Der er en følelse af et broderligt forhold mellem de to,
på trods af, at de teknisk set er den samme person.
Og der er også næsten noget faderligt.
Men i sidste ende handler denne historie om at forene de to sider til sig selv.
Hvorfor får du mig til at gøre det?
Jeg vil se, hvad hun gjorde.
Dit ulækre menneske.
Det behøver du ikke se.
Det er hele pointen med dig.
Jeg tror, det handlede om at være ærlig over for, hvad ideen er, og...
Hvad mange mennesker har med at gøre,
hvilket er virkelig intens barndomstrauma.
Og hvordan det kommer til udtryk som voksen.
Selvfølgelig er der allegorien om Moon Knight
og guderne og kræfterne.
Men virkelig, og det er en linje som vi fandt i fem,
at denne ting, du tror er en lidelse,
min anden personlighed, som jeg ikke kan kontrollere, og hvor forfærdeligt.
Men han ender med at indse, at det faktisk er hans supermagt.
Alle de forfærdelige ting, hun sagde til dig.
Hun tog fejl. Det var ikke din skyld.
Jeg skulle ikke have bragt ham ind i hulen.
Hey.
Hey. Du var bare et barn.
Det var ikke din skyld.
Til sidst lærer Marc og Steven at leve sammen som én person,
som viser sig at være til deres fordel i de sidste kampe.
Hvis du skulle tage hr. Knight og Moon Knight og kombinere dem,
ville du have den ideelle superhelt, ikke?
Den ideelle superhelt med menneskelighed.
De fuldender sådan set hinanden, og det er hele pointen.
Det er en direkte fortolkning af et sundt forhold
i DID med deres personligheder.
Når de begynder at arbejde sammen,
og hvor interessant ville det være at se en kampscene,
hvor de forvandler sig igennem det hele,
og faktisk supplerer hinanden.
Hvilket også taler til beskrivelsen af hvorfor Moon Knight
er sådan en værdig modstander. Det er fordi han er uforudsigelig.
Jeg tror gennem historiens gang,
de mennesker, der virkelig er godgørende
og har tilgivelse som en del af deres forkyndelse,
og at du stadig tror på, at mennesker kan ændre sig
og de kan vokse og blive bedre.
Og jeg tror, hvad tipper Harrow ind i den fanatiske del er,
at han virkelig ikke tror på det.
Ville du vente med at luge haven, indtil roserne er døde?
Ukrudt er ukrudt, du ved.
Det vil dræbe det, der er godt, og lad os bare tage det i opløbet.
Selv børn? Og du er ligesom, ja, selv børn.
Og det er der, du nærmer en fanatisme, som de fleste af os ikke kan nå.
I sidste ende handler det om frit valg. To ideologer kæmper sammen.
En af dem forsøger at rense verden fra det onde.
Og den anden, "Nej, lad os rense den, der gjorde noget forkert."
Det er om at give menneskeheden en chance for at begå fejl
og lære af sine egne fejl.
Havde Ammit fået lov til at herske,
ville unge Randalls liv være blevet reddet,
din familie ville have været lykkelig.
Hun behøver kun at fjerne ét ukrudt fra haven.
Dig.
Vi må binde Ammit igen.
Hvordan?
Kun en Avatar kan gøre det.
Mohamed og Antonia kom til
makeup-traileren 30 minutter før vi skulle filme.
Og Mohamed var ligesom, "Nå, ser du, i Gudernes Kammer,
"inkarnerer de guden. Så kan du kopiere Antonia,
"og huske hendes replikker og så inkarnere Taweret?"
Og jeg sagde: "Okay."
Du har ombestemt dig.
Det var så sjovt at arbejde med det fysiske sammen med May,
da vi begge lavede scenen,
og hun kopierede mine bevægelser, når jeg er Taweret, og mine intonationer.
Sig det, Antonia.
- Vær ikke bange. - "Vær ikke bange."
Jeg er ikke sikker på, at det altid skulle være os to sammen,
men der er noget fantastisk ved
den livlige og fjollede Taweret, der bliver parret med Layla.
Showet startede ikke med Scarlet Scarab,
men at se May og udvikle hende som en egyptisk karakter,
Trin for trin kom ideen frem. Lad os lave hende til en superhelt.
Vi tog fat på en egyptisk superhelt
i Marvel-universet kaldet Scarlet Scarab.
Traditionelt er det en mandlig karakter, der gentilegner sig
egyptiske artefakter fra folk, der har stjålet
eller fået dem med dårlige midler og returnerer dem til de retmæssige ejere.
Vi tænkte: "Med den måde, vores fortælling er,
"stemmer det overens med, hvad vi har brug for."
Lige nu er Marvel verden for mange mennesker.
Børn, teenagere. At være en del af den verden betyder, at du eksisterer.
Repræsentation egentlig.
Jeg ved, at dette ord er blevet kastet til højre og venstre.
Men at have sådan en på skærmen, der forsvarer det gode,
det er den slags historie, der bringer folk sammen.
Vil du sige, at det opfylder et barndomsønske for dig?
Absolut.
Jeg vil tale ud fra min erfaring.
Når jeg har set arabere på film, har det givet mig så meget tilladelse
og tro på, at jeg også har et rum og et sted at gøre det.
Og jeg ønsker, at kvinder gerne vil udtrykke sig gennem kunst
og dele deres historie og komme mere derud.
Hvis jeg kan dele det, eller hjælpe en person til at føle sådan,
så føler jeg, at mit job er gjort.
Her er vi i Jordan.
Vi startede i april for omkring seks måneder siden i Budapest.
Og nu er det min sidste dag
og hele besætningen er ved at være færdige
i løbet af denne uge med Moon Knight.
Og det er det perfekte sted at afslutte det,
hvor jeg først blev forelsket i film, da jeg så Lawrence of Arabia,
jeg kommer til at optage scener på samme baggrund.
Planeten Jorden.
Jordan var helt til sidst i optagelserne.
Hvis nogen ville have fortalt mig, at inden for fire år,
ville jeg lave tre forskellige projekter
i Wadi Rum ørkenen, ville jeg aldrig have troet dem.
Men Star Wars, Dune og nu Moon Knight,
alle optaget i samme ørken.
Wadi Rum, den ægte ørken.
Det føltes som en sommerferie for alle.
Du ved, vi var ude i solen
lige ved Det Røde Hav og op mod Petra.
Det var en fantastisk måde at afslutte det hele på.
Det er slut!
Vi er i et fascinerende øjeblik med historiefortælling,
hvilket er filmens form, der er under forandring.
Dette er ikke et tv-show, det er en film på et større lærred,
og vi stræber efter at gribe det an,
med det biografniveau og det kvalitetsniveau.
Det er svært at male så stort et lærred.
Det er fandme svært at lave én god film.
Og at prøve på at lave tre i træk,
det kræver meget fra håndværkerne og alle de involverede.
Så det er et stort løft.
Ethan, husker jeg, sagde til os meget tidligt.
Han sagde: "Vi har det fantastisk nu.
"Men husk, en dag vil du være på dag 80, og du kan ikke blinke.
"Det skal være så godt som dag ét,
"fordi ingen vil nogensinde sige, 'Det var ikke så godt.
Men de var på dag 80. Stakkels dem.'
"Det er nødt til at blive.
"Du skal holde den drøm i live."
Det er sådan en udfordring, og jeg hylder alle, der laver tv.
Især på denne slags kaliber, og får det til at føles filmisk.
Seks timers film.
Det var sådan en belastende oplevelse,
men meget givende.
Og jeg må sige jer, en af de fedeste ting
at kunne vidne på dette job,
var at se noget i denne skala.
Og den alkymi, der skal til, for at det bliver personligt.
Det er som en personlig historie.
Det føles som dine tidligere film, og det føles som dig og Sarah.
Og jeg kan mærke det menneskelige i det.
Og at have strukturen i det kreative samarbejde, vi havde,
som alle de dage sammen, hvor vi diskuterede.
Ved at gøre det, kunne vi skabe noget ret dristigt,
og jeg tror, det er aspektet af det
som jeg er virkelig spændt på, at publikum ser.
Jeg ville aldrig have gættet, og jeg mener det ikke nedsættende,
at dette ville være et af mine mest kreativt tilfredsstillende eventyr.
For det var ligesom,
alle smed det hele ud på bordet
og lavede store ændringer på den store scene.
Og at vi havde troen og pladsen til at gøre det,
og støtten til at gøre det, var bare fantastisk.
Der er nye udfordringer og nye belønninger,
der følger med at lave længere historier.
Vi holder slutningerne mere åbne nu, synes jeg.
Vi behøver ikke at forbinde alle de løse ender.
Og når du skaber karakterer
så stærke som Moon Knight og Scarlet Scarab,
kan vi trygt gå ind i fremtiden
vel vidende, at der er flere historier at fortælle
og nye karakterer, vi kan fortælle dem med.
Hvad fanden var det?
Det hele blev sort.
I dag er det din tur til at tabe.
Oversættelse: Julie Skov Kristensen