Știu că îți este extrem de dificil
să poți face diferența
între ce e real
și ce e în capul tău.
Prin serialul de pe Disney Plus,
am dorit să revedem personajele prezentate pe marele ecran,
dar au existat, de asemenea, personaje pe care am vrut
să le introducem integral pentru prima dată pe Disney Plus.
Moon Knight a fost primul pe listă.
Moon Knight e un personaj spectaculos, are o prezență vizuală cu totul unică.
El este un personaj mult mai centrat pe acțiune,
într-un mod nemaivăzut de ceva vreme în filmele Marvel.
De fiecare dată când ne gândim să adaptăm un personaj de benzi desenate,
ne gândim mereu ce stă la baza sa,
ce reprezintă în esență.
Și nu poți crea un serial Moon Knight
fără să accepți acel întuneric, fără să accepți acel haos.
În universul Marvel,
Moon Knight a apărut prima dată în 1975, în Werewolf by Night ,
fiind în principal un personaj antagonist.
Deja în anii '80, fanii au dorit să-l vadă mai mult, încât
a primit colecția sa de benzi desenate.
În poveste, Marc Spector este Moon Knight.
Exclus din trupele de pușcași marini, a devenit mercenar
și apoi avatarul zeului egiptean Khonshu.
Dacă analizezi originea sa în benzile desenate,
este foarte centrată pe egiptologie
și este ceea ce îl face diferit și unic.
Kevin a adus asta în discuție
foarte devreme în procesul de dezvoltare.
El a spus: „Dacă putem aduce acest element în serial,
împachetat în puțină aventură în stil Indiana Jones,
e un serial care poate susține șase ore.”
- Încep în forță? - Da, lovește către cameră.
Cam așa... Trebuie să dea senzația de...
- Bine. - Gata, a prins ideea.
Mohamed Diab este un regizor egiptean.
Atât de cooperant, atât de încrezător,
care a adus în mod real un punct de vedere față de poveste.
Vreau să vă arăt ceva tare. Este creația fetei mele.
Priviți! E Moon Knight!
Bravo! Cât de tare!
Am citit primele două episoade și rezumatul pentru restul spectacolului.
Sarah și cu mine am fost absorbiți.
Sarah e soția mea și producătorul serialului.
Am creat o prezentare de 200 de pagini.
El a venit cu o prezentare
care s-a axat foarte mult pe partea de egiptologie
și a fost un aspect pe care Kevin s-a axat de la bun început,
egiptologia, aventura acesteia.
Acea întâlnire de prezentare de la început
a fost când toți am știut că va fi îndrumătorul optim pentru Moon Knight
și o puteți vedea.
Puteți observa când urmăriți serialul...
Sunt atât de multe prefigurări vizuale.
Sunt atât de multe detalii în gândirea lui
încât transmite într-adevăr un val de energie
actorilor și echipei, colaboratorilor, determinându-i să gândească la fel.
Cât de mult poți, când faci asta...
Nu știam de Moon Knight înainte de asta .
Uneori, asta funcționează ca un avantaj sau un dezavantaj.
În cazul meu, simt că a funcționat ca un avantaj.
Nu am fost legat de nimic în afară de a crea o poveste bună.
Ceva ce am conștientizat devreme e că atunci când ai șase ore de scenariu,
când ai patru sau cinci țări,
va fi nevoie de un efort de echipă.
Încă o dată, dar lovești așa...
Să îi avem pe Benson și Moorhead
alături de Mohamed Diab, regizorul nostru principal, a dat roade.
- Salut, băieți! - Ți-a picat kitul XLR.
- Scuze! Mi-a fost dor de voi. - Și nouă de tine.
Da.
Primul nostru contact cu activitatea ta a fost filmul Conflict .
am făcut amândoi o pauză și ne-am spus: „Cred că nu suntem regizori,
- dacă el e regizor." - Da.
Mi-au plăcut mult filmele tale. Știu că e ca un ping-pong acum,
trebuie să răspund la fel. Dar mi-a plăcut Infinitul,
chiar înainte să te cunosc,
și am gândit: „Uau, tipilor ăstora le-a ieșit.”
Când am avut ocazia să lucrăm împreună, a fost important pentru mine.
Când conturam primele idei în camera scenariștilor,
ceva ce a devenit rapid evident a fost că
nu există conexiuni între Moon Knight și filmele Marvel.
Și, narativ, a devenit eliberator
și ne-a permis să ne jucăm cu un personaj
care nu trebuia să respecte nicio regulă narativă prestabilită.
Lucrul care a fost mereu incredibil pentru mine, ca fan al Moon Knight ,
este că fiecare realizator participă și aduce propria viziune în scenariu.
Am avut ocazia să putem alege părțile favorite din diverse interpretări.
Dar e totodată o sarcină dificilă, cum poți rafina 40 de ani de ciudățenie
într-un serial de șase ore care să aibă totuși noimă?
Având această istorie uriașă de 40 de ani de benzi desenate,
ai atât de mult de săpat de acolo. Și, cel mai tare lucru legat de Marvel,
este că ne permit să preluăm originea unui personaj
și să ne jucăm cum vrem cu el.
Pentru noi, povestea a fost esențială.
Nimeni nu a venit să ne spună:
„Bine, e ceva în cartea de benzi desenate care trebuie folosit.”
Am trecut prin fiecare revistă din seria Moon Knight publicată vreodată
și am încercat să găsim imagistică relevantă cu care să rezonăm.
De obicei, erau chestii mai complexe
precum scoaterea în evidență a albului
și apariția unui fragment de piele pe un fundal alb... Acel gen de imagini.
Când a fost scris Moon Knight,
Marc Spector era doar un tip care avea identități diferite.
Marc Spector era un mercenar, Steven Grant milionarul orașului
și a mai fost Jake Lockley, șoferul de taxi.
Și în funcție de ce informații
avea nevoie Marc Spector atunci fiind Moon Knight,
el lua diferite identități.
De-a lungul anilor, identitățile diferite s-au transformat în personalități diferite
și personalitățile diferite au devenit ceea ce știm acum
drept tulburare de identitate disociativă.
Cred că autorii de benzi desenate au început să-și asume un anume risc
cu personajul Moon Knight
și de la acel punct poți observa lucruri precum lupta cu TID,
iar sănătatea lui mintală este adusă în prim-plan.
S-a pornit de la acest personaj prezentat cumva ca:
„E un tip, se îmbracă în alb și se bate cu vârcolaci.
Ce altceva mai vrei să știi?” I s-a dat o oarecare complexitate
și a fost transformat într-un personaj care era fascinant.
Moon Knight e un erou care ani întregi
s-a luptat cu bolile mintale.
Oportunitatea de a prezenta o persoană care se confruntă cu aceste provocări
într-o manieră respectuoasă, a fost foarte importantă pentru noi.
Prin prisma acestor elemente diferite, este nevoie de un actor senzațional.
În regulă, guten tag .
Vorbisem cu Oscar de mai multe ori.
Știam că era interesat de lumea noastră, însă nu am găsit ceva potrivit lui.
Și nu eram siguri dacă ar fi interesat de Moon Knight ,
nici dacă ar fi interesat să joace într-un serial pe Disney Plus.
Dar s-a arătat foarte încântat
și s-a dovedit un colaborator inspirat și un partener creativ.
Când am fost abordat de Kevin Feige pentru Moon Knight ,
nu auzisem de el. Colecționam benzi desenate
când eram mai tânăr, ca X-Men și
X-Force și alte câteva titluri.
Primul pas a fost să fac o cercetare aprofundată
asupra personajului și a istoriei sale.
El s-a metamorfozat foarte mult pe parcursul evoluției benzilor desenate.
E atât de bogat. E foarte complex.
Astfel că sarcina noastră a fost
să aducem în vizor lucrurile considerate cele mai interesante
sau pe cele care aveau cât mai multă substanță dramatică .
Și, în cele din urmă, de a aborda foarte serios aspectul sănătății mintale
și de a mă implica în ceea ce îmi doream să fac,
anume studiul trăsăturilor personajului, prin prisma naratorului.
TID e tulburare de identitate disociativă,
numită anterior tulburare de personalitate multiplă.
În cele din urmă, este o descriere romanțată a TID,
dar cred că am făcut toate eforturile în serial
să înțelegem și să pătrundem mai în profunzime.
Primul lucru pe care l-am făcut după ce am semnat
a fost să aprofundez TID și cum se manifestă această afecțiune.
Există o carte formidabilă de Robert Oxnam
numită A fractured mind.
Și aceasta a ajuns să fie un fel de biblie pentru mine,
pentru că vorbim de cineva care și-a dat seama că are TID
abia după vârsta de 40 de ani.
El credea că era alcoolic și că suferise de-a lungul vieții
și, când colo, dintr-odată,
el descoperă că are opt persoane diferite care trăiau în interiorul lui.
Sunt opt alter ego-uri diferite.
A fost uluitor. Și faptul că
toată această afecțiune este un fel de superputere.
Cât de incredibile sunt ființele umane ca, pentru a putea să depășească
traume absolut oribile din copilărie,
să dezvolte un mecanism de supraviețuire
în care creierul creează alte persoane în interiorul psihicului
pentru a putea suporta acea traumă.
Toți cei care vor urmări acest serial și toți cei care au lucrat la el
vor crea o anume legătură cu sănătatea mintală.
Și toți au avut în minte pe tot parcursul serialului
să se asigure că spunem o poveste plină de compasiune.
Nu trebuie să fie despre ceva la fel de specific. Poate, de fapt,
să te învețe despre ceva ce am experimentat cu toții,
cum ar fi să fim alături de cineva care are o suferință.
Să-i dăm drumul! Mulțumesc...
Scenaristul principal, Jeremy Slater, a fost foarte preocupat
să transforme episoadele 101 și 102 în episoadele lui Steven.
Am știut mereu că
va fi dificil să începem serialul cu Marc.
Pentru că, în serialul nostru, Marc este un personaj ermetic.
Urma să ducem o luptă dificilă pe tot parcursul serialului.
M-am uitat cu atenție la Steven Grant și am spus: „Știu să spun povestea asta."
Odată ce înțelegi cine este Steven Grant ca personaj,
ești pregătit pentru întreaga cursă.
Trebuie să recunosc meritele pentru Marvel și Jeremy Slater.
Cred că una dintre cele mai tari abordări din tot serialul a fost ideea
de a vedea lumea prin ochii lui Steven. Mi-a plăcut mult.
Începând cu un mister total, primul episod e un mare semn de întrebare,
- în sensul: „Ce se întâmplă?" Corect? - Da.
Iar uneori există tentația de a trece rapid prin el
ca să poți vedea cum Moon Knight bate măr pe cineva.
Nu vedem asta până la sfârșitul episodului doi.
Durează aproape cât un lungmetraj până când îl poți vedea
- pe erou, Moon Knight, în acțiune. - Absolut.
A fost foarte interesant când a trebuit să ne jucăm cu misterul.
Am primit câteva schițe incipiente ale unor episoade
și am văzut că povestea a fost mutată de la New York la Londra,
dar personajele erau încă scrise ca americane.
Asta m-a făcut să mă gândesc:
„Oare am putea crea un personaj care să fie un fundal bun
pentru ceea ce te-ai aștepta de la un mercenar, un erou dur?”
„Mercenar”? Nu. Eu nu sunt mercenar.
Numele meu e Steven Grant.
Mi-am zis: „Din moment ce acțiunea are loc în Londra, dacă Steven ar fi englez?"
Și apoi am început să mă joc cu acest personaj acasă
și să-l prezint copiilor mei.
Iar fiul meu cel mare a început să se îndrăgostească de Steven.
Și râdea. Asta m-a făcut să-mi spun:
„Bine, poate e ceva aici. Sunt pe calea cea bună."
Nu înțeleg ce treabă au astea cu Egiptul.
N-aveau așa ceva pe-atunci, nu? Nu.
Le plăceau smochinele și curmalele.
Stăm în apartamentul lui Steven.
Am decis să facem un pod,
pentru că amintește de forma unei piramide.
Doi, unu. Motor. Acțiune!
I-am făcut patul sub o platformă
ca și cum ar fi într-un sarcofag.
Ca și cum ar sta cumva într-un mormânt.
Când am început să filmăm, primele două luni au fost doar cu Steven.
Acest proces a fost unul de îndrăgostire totală,
în special de Steven.
Poți să duci astea jos, te rog?
Poți să îmi dai pace o clipă, Donna, cu cărăbușii tăi?
Nu-mi amintesc ultima dată când am iubit atât de mult să fiu un personaj.
Când ajungeam pe platou, voiam să păstrez accentul și să rămân în personaj.
Deci, ne schimbăm într-o oră?
- Da, e în... - Bine. În regulă.
- Aceeași jachetă. - Grozav.
Nu m-aș descrie ca un actor preocupat de metodă.
Dar nu am vrut să fiu inhibat
sau să bâjbâi cu privire la personaj.
Prin urmare, pentru mine a fost mai mult
să stau în pielea personajului, să mă asigur că rămâne acolo
și îmi pot canaliza energia în altele,
precum să joc scena și să fac lucruri,
să îmi rafinez interpretarea și tot restul.
Vai de mine.
Pentru mine, tonul serialului se naște în principal prin personaj.
Aflăm despre miturile legate de Moon Knight și de miza poveștii
printr-un personaj pentru care totul este la fel de nou ca pentru noi.
Frate! Ce nebunie.
Serialul este o aventură în jurul lumii cu o întorsătură supranaturală.
Există și fragmente de film de groază.
Cred că partea distractivă la Moon Knight
și cred că e elementul distractiv care transpare în toate filmele Marvel,
e că în final, când analizezi mai adânc,
îți dai seama că e o poveste legată de un personaj.
Cred că acesta este unul dintre lucrurile spre care Oscar Isaac a gravitat.
Îmi pierd mințile, omule.
Mi le-am pierdut deja.
Eu doar... nu pot face diferența dintre...
Realitate și visele mele, cred.
Cheia a fost de fapt Steven, pentru că e sincer și amuzant,
dar, de asemenea, 100% sincer îngrozit de ceea ce se întâmplă,
ceea ce permite o multitudine de reacții diferite
care aparțin aceleiași lumi.
...să te dau afară din capul meu!
Da.
Deci, în timp ce ar putea râde, sau ar putea face o glumă,
sau ar putea fi terifiat de ceva cu adevărat oribil și monstruos,
în același timp,
ar putea fi vorba de o adevărată traumă din copilărie.
Și apoi, în același timp, un hipopotam vorbitor este cu tine.
Pentru că registrul a fost deja stabilit ca unul cu tentă psihologică,
cred că poți merge pe firul poveștii.
Ține ușile! Mulțumesc.
Cât privește luptele sau cascadoriile, Steven Grant e un tip obișnuit.
Acestea sunt chestiile cel mai complicat de făcut,
când trebuie să creezi coregrafia unei lupte a cuiva din poveste
care nu știe să lupte.
Îmi place asta, cred că, chiar dacă
nu practici arte marțiale,
sau nu ai fost niciodată implicat într-o luptă reală,
tot poți avea instinctul de a supraviețui.
Tot mai ai instinctul de a te proteja.
Șase!
Prefer cricket-ul.
O altă idee a lui Oscar a fost să adăugăm un dram de umor.
Ar putea părea un pic prostuț uneori,
dar o luptă, chiar și stângace, îi poate salva viața.
Șacal!
Costumul Moon Knight, cele două personaje pe care le avem
Nu seamănă cu nimic din ceea ce ați văzut în universul Marvel.
E rodul imaginației unei persoane,
inspirate de un zeu din vechime.
Mr. Knight este ceea ce Steven
consideră că este grozav.
James Bond, ceva de genul ăsta, nu?
Un domn șmecher care e un farsor, puternic și amuzant.
Of, Steven, cu ce naiba ne-am îmbrăcat?
Nu știu. A spus că am nevoie de costum.
Pentru Mr. Knight avem un costum personalizat cu trei piese.
Ne-am inspirat din benzile desenate.
Am vrut să ne asigurăm că adăugăm puțină consistență
și că nu îl facem de un alb simplu.
Atunci când lumina pică pe el, e un lamé discret care iese în evidență,
pentru a da puțină strălucire costumului.
Are o vestă cu nasturi personalizați,
simbolul Khonshu.
Am adaptat un pantof sport pentru că am căutat un aspect modernizat.
Mohamed, regizorul nostru, a vrut să adăugăm niște fășii
drept omagiu adus mumiilor.
Meghan a făcut o treabă minunată.
Și da, a devenit o glumă antologică
în care el trebuie să se transforme în „costum”, dar nu știe ce înseamnă.
Să știi că nu arăt rău.
- Bine, unde-i scarabeul? - Scarabeul...
Ce-i asta? Pentru ce sunt bețele astea?
Bastoanele sunt folosite de Moon Knight, dar și de Mr. Knight.
În benzile desenate originale le țineau de-a lungul gambei,
dar în producția noastră, pentru că am vrut să fie un pic mai mari,
am stabilit să fie scoase de la spate, de sub pelerină,
sau de sub sacou.
Arată tare, să știi.
Uite un detaliu interesant.
Inițial, Marc avea ținuta lui Mr. Knight
și Steven avea costumul lui Moon Knight.
Și apoi, când Steven a devenit acest tip extrem de britanic,
ne-am zis: „Parcă Steven e Mr. Knight. Nu credem toți asta?”
Și apoi toți au spus: „Și noi ne gândeam la fel.”
Și, uite așa, i-am schimbat.
Pân-aici. Gata, piua!
Am zis „piua”! Băieți, haideți să ne potolim, da?
Ne-am enervat.
Hai să ne calmăm naibii și să vorbim ca oamenii...
Ia corpul, ia-l odată, Marc! Ia-l!
Moon Knight are o siluetă emblematică
și am știut care era modelul care trebuia respectat.
Glugă, mască, pelerină.
Și apoi ne-am preocupat
care să fie detaliile mai subtile cu care să ne jucăm cu privire la ținută.
Cred că este un desen super tare
și pentru mine asta înseamnă Moon Knight.
Dar odată ce l-ai pus pe o persoană reală,
începi să-ți imaginezi
cum un zeu egiptean a pus o vestă SWAT pe cineva, înțelegi?
Și pare un pic aiurea.
Design-ul a fost un întreg proces, unul de colaborare.
Toată lumea a participat.
Oscar și-a adus și el contribuția și a avut câteva idei grozave.
Costumul era un subiect important de discuție când am pornit totul.
În cele din urmă, Ryan Meinerding a intervenit
și a venit cu această propunere de design
pe care, imediat ce a apărut, toată lumea l-a studiat și ne-am spus:
„Nu am văzut asta și e de-a dreptul înfricoșător.”
Pe picioarele lui Moon Knight sunt inscripții hieroglifice.
Limba egipteană antică nu conținea cuvântul „cavaler".
Nu exista.
Așa că a trebuit să vin cu „Soldatul Protector al Lunii."
Moon Knight din Egiptul Antic.
Am lucrat cu Marvel și artiștii lor conceptuali
și, evident, cu Meghan Kasperlik, designerul de costume al serialului,
pentru a prelua acest concept
și a transforma eroul de benzi desenate într-un personaj palpabil.
Da, auriul e minunat. Dar, Kieran, poți să-ți miști brațele cum trebuie?
- E bine. - Prin natura lui,
trebuie să arate ca bandaje înfășurate.
Și, în realitate, asta îl face extrem de dificil de realizat.
Pentru că, evident, fiecare piesă în parte
este o bucată individuală cusută la un loc
și trebuie, în același timp, să pice mulat pe corp.
Așa că a trebuit să găsim țesături cu elasticitatea potrivită
și apoi am tipărit imprimeurile bandajului pe ele
și, evident, am și vopsit țesăturile.
Încercăm să-l păstrăm ușor și răcoros ca să nu te supraîncălzești când îl porți,
încercând să-l menținem și elastic.
În același timp, ne asigurăm că țesăturile și restul elementelor
sunt suficient de rezistente pentru căzături și cascadorii.
Costumul de Moon Knight și cum a luat naștere,
a fost un proces îndelungat pentru a obține forma
care să placă tuturor.
Pentru că am văzut atâtea transformări diferite
în atât de multe filme și proiecte cu supereroi,
am încercat diverse lucruri, dar am vrut să ne asigurăm că
părea să fie o transformare magică.
Dar nu ceva ce să pară că venea din exterior,
am vrut să se simtă venind din interiorul acelei persoane.
Bine, fie, fă-o. Ia controlul, de data asta.
Am folosit în principal straturi de materiale
care au făcut costumul să fie mai credibil în cele din urmă.
Chiar dacă știu că a fost multă muncă
pentru echipa care a asamblat costumul efectiv
și pentru Meghan și echipa ei ca să îl realizeze,
să avem materiale noi pe care să le fotografiem
și să vedem cum se mișcă, a fost esențial.
Poți descrie Moon Knight drept id-ul lui Marc.
El în forma cea mai dezlănțuită, cea mai abrutizată,
cea mai violentă și cea mai răzbunătoare.
Cred că ne-am cam chinuit cu Marc.
Ne-am chinuit să-l păstrăm autentic.
Steven este foarte ușor de digerat.
Imediat, te îndrăgostești de el, de la a treia scenă sau așa ceva.
Am fost atât de speriat la episodul trei că oamenii nu vor crea o legătură cu Marc.
Cine este el? Nu e la fel de distractiv, nu e la fel de empatic, el nu e...
Prima dată când l-am întâlnit pe Marc pe platou, parcă nu era aer în cameră,
pentru că era... Nu Oscar,
Marc din scena aceea era într-o dispoziție oribilă.
Și astfel, toată starea de spirit s-a schimbat, de la Steven cel spumos,
la „Bine, să ne concentrăm cu toții.”
La început, am fost nesigur și am spus:
„Nu vreau să filmez scene cu Marc în aceeași zi cu cele cu Steven.
Putem să găsim o soluție, să le facem în zile diferite,
ca să le pot păstra foarte separate?”
Bine, îi dăm drumul. Fiți pregătiți, motor!
Nu eu am făcut asta. O protejez de Khonshu.
Nu știi despre ce vorbești.
Stă cu ochii pe ea. Vrea ca ea să mă înlocuiască.. Eu nu...
Habar n-ai despre ce vorbești, Steven.
Taci din gură!
Și, apropo, nici Marc nu este vocea obișnuită a lui Oscar.
E un accent complet inventat.
Ascultă-mă, amice. Hei, ascultă-mă!
Pleacă de lângă geanta aia.
Pleacă de lângă geanta aia! O să faci să fie ucisă.
I-am oferit lui Marc o tentă de Chicago
și apoi m-am cufundat în folclorul benzilor desenate,
i-am dat un registru mai jos al vocii, o altă alură
și i-am adăugat forța fizică pentru a-l face cât se poate de diferit.
Taie!
Am început să găsesc,
pe măsură ce m-am simțit mai confortabil cu aceste două persoane diferite,
am început să dezvolt forță
pentru a putea să fac mai ușor tranziția între cei doi.
Și apoi, pe măsură ce am mers mai departe,
a început să se simtă ca un adevărat truc de magie.
Pentru sincronizare, vrei să spun replicile lui Steven?
Știi cât timp aloci fiecărei imagini reflectate?
Frumos, da.
E o scenă pe stâncă,
Marc vorbește cu Steven și apoi revenim la Oscar de trei, patru ori.
Ce dracu e-n capul tău, Steven?
Eu? Tu ești ăla pus pe înjunghiat.
Ce a făcut el a fost magic.
Doar schimbam camera
și se schimba ca persoană, de la Marc la Steven.
Marc și Steven sunt total diferiți și nu e ușor pentru Oscar.
Mai bine-l întrebi pe porumbelul de care asculți.
Să nu-mi mai stai în drum.
În cele din urmă, a fost chiar amuzant pentru că puteai vedea,
doar din privirea lui, îți dădeai seama de schimbare.
Nici nu trebuia să se schimbe, puteai vedea:
„O, uite-l pe Marc. Marc e aici,"
era chiar uluitor.
Pot să mă uit la o poză cu el
și să-mi dau seama dacă joacă pe Steven sau pe Marc.
Are o postură diferită. Imediat.
Când rememorăm, am petrecut timp cu
trei persoane în același corp pe perioada acelei filmări.
Cu toții am ajuns să-l cunoaștem pe Oscar, apoi pe Steven
- și apoi l-am cunoscut pe Marc. - Da.
Când ai un erou uimitor,
când pui ștacheta atât de sus cu un Oscar Isaac,
ajungi să spui: „Bine, ce facem cu personajul negativ?”
Faptul că Ethan Hawk a apărut în ecuație,
sunt doi actori de vis.
Foarte diferiți față de descoperirile pe care le-am făcut, nu?
Sunt două vedete foarte mari, foarte bine conturate,
pe care suntem foarte norocoși
să le avem în lumea noastră, dând viață personajelor.
A fost trădată.
- A fost? - De ceilalți zei indolenți.
De către propriul ei avatar.
Și avatarurile? Oamenii albaștri, nu? Mi-a plăcut filmul.
- Prin avatar, vreau să spun... - Adică anime?
Steven, oprește-te.
Văzusem câteva din filmele lui Mohamed Diab
și vorbeam despre a face un scurtmetraj indie SF.
Eram pe cale să începem, am primit un proiect și l-am întrebat:
„Poți aștepta un an?" Și a spus că da.
Am avut o legătură imediată și am simțit că vrem să facem ceva împreună.
M-am uitat la Good Lord Bird
și a avut o interpretare uluitoare.
Când vorbeam cu Mohamed despre Harrow,
am spus: „Hei, omule, ce zici de Ethan? Nu ar fi Ethan grozav?"
Mohamed a zis: „Îmi place Ethan. Îl și cunosc.
Cred că ar fi grozav. E o idee grozavă, ar trebui să facem asta.”
Cred că era chiar a doua zi, m-am dus la cafeneaua mea
și acolo era Ethan.
Și îl mai văzusem pe acolo dar nu vorbisem niciodată cu el.
El zice: „Am auzit că ai vorbit cu Mohamed zilele trecute."
El spune: „Joc Moon Knight." Și eu: „Nu știam asta."
Zice: „Trebuie să fii personajul negativ. Am vorbit cu Mohamed."
Am răspuns cu ușurință afirmativ.
Nici măcar nu m-am gândit de două ori.
Ce e interesant la benzile desenate e că nu au un personaj negativ definitoriu.
Asta ne-a permis să încercăm cu adevărat să cernem
ce aspecte ale personajului negativ dorim să păstrăm.
Ce aspecte ajută cu adevărat povestea originală?
Ceva ce cred că a început cu un soi de milionar dubios.
- Ceva de genul ăsta, nu? - Da, așa a început.
Și apoi l-am schimbat practic într-un lider de cult.
Dar am vorbit mult cu Ethan despre cum să fie autentic, pentru că
zelozitatea și credința sa erau concentrate pe o lume fără durere.
Și asta e, pentru noi, un personaj mult mai interesant decât cineva
care are doar răutate în suflet, știi?
Ideea din episodul șase, când merge la Ammit și îi spune: „Ia-mi viața."
El nu este unul dintre acei răufăcători care încearcă să facă ce vrea pentru că
„Vreau să controlez lumea." Lui nu-i pasă.
Balanța ta nu-i în echilibru.
Îmi accept judecata indiferent de consecințe.
Cei mai mulți oameni care comit crime teribile nu gândesc...
Se trezesc dimineața și spun: „Sunt un tip rău."
Au motivațiile lor. Iadul e pavat cu intențiile lor.
Așa că a trebuit să-i inventez motivațiile și să le fac cât mai raționale, lucide
și convingătoare cu putință.
Când te gândești la liderii de cult de-a lungul istoriei,
megalomani,
ei foarte adesea, cel puțin la început, sunt extrem de idealiști.
Vezi aspirații morale reale în mulți dintre acești oameni.
Am încercat să înțeleg ce crede el și asta pentru că...
Trebuie să crezi că ajuți cu adevărat.
Trebuie să facem Pământul să ia chipul Raiului pe cât putem.
Cine vrea să fie primul?
Cred că cei mai faimoși răufăcători în istoria Marvel
sunt cei câțiva care au o tentă de gri în ei,
precum Killmonger sau Thanos.
Oamenii chiar au gândit: „Știi ce? Ai dreptate."
Și sper că Harrow e... Oamenii vor simți asta în legătură cu el. Are o logică.
Da, există o logică. Și apoi există, de asemenea...
E foarte clar că tipul ăsta a trecut prin multă suferință.
A suferit mult și această suferință i-a dat o latură de umanitate.
Avem plăcerea să fi putut regiza scena de deschidere a episodului 1
- care trebuia să deschidă episodul 2. - Da .
Ne-am dori să ne asumăm meritele pentru el, dar nu putem.
Trebuie să i le oferim lui Ethan Hawke.
El a venit cu această idee care a fost o scenă de introducere genială.
De aceea îl angajezi pe Ethan Hawke.
Ai văzut pe cineva punându-și sticlă în pantof și plecând în baston.
Și apoi, scene mai târziu,
tipul ăsta vine trosnind pe drum.
Și tu știi deja cine este,
știi deja că tipul ăsta e destul de dat peste cap.
Și se creează atât de mult mister și interes în cine este această persoană,
iar acestea au fost toate ideile lui.
Am preluat ideea acelui început abrupt și am analizat-o când am citit scenariul.
Cred că Grant a fost cel care a spus că ar trebui să punem în valoare pantofii,
- să nu fie doar o ciudățenie. - Inteligent.
Orice este plantat trebuie să aibă repercusiuni,
acel efect de domino al lucrurilor.
S-au născut foarte multe idei
- prin aceste citiri de scenariu. - Da.
Auzi, tu vezi aia, nu-i așa?
O, da, o văd.
Grant Curtis, producătorul nostru, îi acord mult merit pentru asta
și lui Kevin și tuturor de la Marvel, că ne-au dat libertate să o facem.
Aveam lecturi săptămânale ale episoadelor
și puneam o tonă de întrebări
și făceam treaba ca niște mecanici.
A evoluat în ceva mai profund filosofic.
A devenit super colaborativ cu Marvel, cu actorii și cu voi,
iar noi am putut cumva reanaliza personajul doar de la nivelul de personaj.
Am creat, cred, un mediu
ce permitea oamenilor să-și spună părerea narativ,
fără să existe critică.
Doar: „Ce e bine pentru personajul meu?
Vin cu această idee și discutăm despre ea.”
Și a făcut scenariile noastre, poveștile și serialul, mult mai bune.
Pe platou ne gândeam: cum facem să meargă asta?
Cum facem asta cât mai autentic cu putință?
Și eram pe aceeași frecvență, așa că
de aceea cred că totul a decurs fără cusur cu Aaron și Justin, cu Mohamed,
pentru că discutam cu toții despre acele lucruri.
Era o comunicare foarte directă.
May a fost la masă cu noi.
S-a luptat mult pentru Layla.
Layla n-ar fi fost aşa cum a fost fără May.
Fără îndoială.
Ea a fost, între ea și Sarah,
fiind vocile feminine din cameră, cred că ele două
și egiptenii știind cine este ea,
zbaterile prin care a trecut.
Alegerea Laylei a fost grea
pentru că am știut de la început că nu este doar un rol,
reprezintă un întreg grup de oameni, din întreaga lume.
O iubesc pe May ca actriță,
dar a fost important pentru mine,
ca arab, să găsesc pe cineva care să ne reprezinte.
- Deci nu va fi nimeni aici? - Da, vrei doar să dai...
Nu știam nimic despre rol înainte de a-l accepta.
Ea era egipteancă și asta pentru mine
a fost un lucru foarte interesant de portretizat într-o producție Marvel.
Și pe măsură ce timpul a trecut și am început să o cunosc
și i-am aflat traseul și călătoria,
a devenit și mai interesant.
Mohamed a ales actori despre care a simțit intuitiv că se vor dedica,
se vor dedica total și nu se vor teme că vor arăta aiurea făcând-o
sau orice ar mai fi fost necesar.
La fiecare pas, ea a fost cooperantă și a avut, de asemenea, idei minunate
despre personaj și despre a-i oferi cu adevărat o voce.
Ca să știi, eu n-am venit pentru tine.
Am venit pentru mine și cei care ar muri din cauza lui Harrow.
M-am luptat mult la început.
Ca o persoană destul de vulnerabilă,
am avut această idee că Layla trebuie să fie foarte puternică
și să nu aibă sentimente, iar eu deveneam foarte nesigură
când cedam, plângeam sau mă simțeam un pic emoționată.
Dar toate acestea fac parte din a fi o persoană reală
și a fost important pentru mine să arăt toate fețele unei femei.
De fiecare dată când aflu ceva nou despre tine,
îmi zic: „Asta e. E imposibil să mai fie secrete între noi.”
Și-apoi mai apare ceva și parcă habar n-am cine ești.
Da. Așa e.
Nu știi.
Mi-a plăcut să fac episodul patru
pentru că simt că Layla a primit mult spațiu
pentru ca noi să vedem prin ce trece în interior,
manifestat prin experiența din mormânt.
Scena cu Harrow s-a simțit ca o piesă de teatru în ziua aceea
pentru că eram atât de depărtați, că erau două macarale care ne filmau.
Am făcut toate prim-planurile în același timp, a fost incredibil.
Ce frumos te-ai descurcat.
De ce toți bărbații ca tine
simt nevoia să vorbească cu atâta superioritate?
A fost foarte important pentru mine ca Layla
să nu servească doar călătoriei unui bărbat.
Ai terminat?
Fie că e tatăl ei, sau iubitul ei, sau altcineva,
simt că se descoperă singură, ceea ce e cel mai important lucru.
Sper să-ți găsești liniștea.
Acesta e platoul de la Cairo.
Este o zi foarte mare pentru noi.
Avem 255 de figuranți la lucru.
Se învârt 55 de mașini pe acolo,
împreună cu Oscar și May care se plimbă pe străzi în Cairo.
Și, motor!
Când am ajuns pe străzile din Cairo, am fost copleșită.
Am simțit anxietate reală, care este...
O resimt uneori pentru că se întâmplă atât de multe.
Un lucru foarte interesant a fost
crearea centrului orașului Cairo în Budapesta.
Am construit o zonă mare
cam cât patru sau cinci cartiere din Cairo
cu ecranul verde din spate, unde urma să apară piramida.
Mohamed a vrut să se asigure că, dacă nu vom filma în Egipt,
urma să redăm Egiptul cu acuratețe.
Îți spun ceva ce enervează pe egipteni.
Piramidele sunt întotdeauna în mijlocul deșertului.
Au o parte care este în deșert,
iar cealaltă parte e în centrul orașului.
Deci a fost foarte important pentru mine să portretizez Egiptul
ca Egiptul real.
Am adus Egiptul la Budapesta.
Am reconstruit, în esență, Cairo-ul aici.
Atmosfera din Cairo, până la detaliile plăcuțelor de înmatriculare,
chiar și tricourile, și totul în arabă.
Și, într-adevăr, m-a teleportat în Cairo.
A fost impresionant.
Totul, bine.
Am avut o mulțime de egipteni, figuranți.
Unii dintre ei mi-au spus:
Nu am fost în Egipt de cinci ani și în sfârșit mă simt acasă.
Au fost foarte emoționați pentru asta.
Moon Knight este o producție gigantică.
Probabil cea mai mare pe care am făcut-o,
în ceea ce privește amploarea generală și talia serialului.
Trebuia să mergem într-un loc în care să putem obține câte scene aveam nevoie.
Să obținem cât de mult spațiu exterior doream.
Știam că vom putea să creăm
ce aveam nevoie să creăm la Budapesta.
Studiourile Origo Budapesta, Ungaria
Ne-am îndrăgostit de designerul nostru de producție, Stefania.
Ea este un personaj și o persoană grozavă și muncitoare,
dar, de asemenea, un geniu, da?
Îmi amintesc ziua în care ne-a arătat muzeul.
Am fost uluit ca toți ceilalți.
E o reproducere a tot ceea ce am văzut egiptean vreodată în viața mea.
Ea și echipa ei, toată lumea, genii.
Suntem în Muzeul de Artă din Budapesta.
Și recreăm
ceea ce ar trebui să fie echivalentul Muzeului Britanic.
Secțiunea egipteană a Muzeului Britanic din Londra,
cu trei camere mari pe care le decorăm cu artefactele noastre.
Am făcut aproximativ 140 de piese
de la cea mai mare, care este înaltă de șase metri și ceva,
până la cele mai mici obiecte care au fost sculptate și proiectate
și apoi recreate, da.
Precum bijuterii și bucăți mici.
Pentru că cea mai mare parte a poveștii e despre duplicitatea lui Steven și Marc,
ne-au dat acele vitrine din sticlă,
terenul de care aveam nevoie pentru reflecție.
Nu-mi vine să cred.
Mamă, chiar am intrat.
Suntem în Marea Piramidă din Giza.
E cel mai mare platou al nostru.
Printre cele mai mari, poate cel mai mare.
Suntem în interiorul piramidelor din Giza
și aici se întâlnesc avatarurile.
Deci, este un loc esențial pentru poveste.
Mare parte din poveste are loc acolo.
Multe sunt puse cap la cap acolo, în acel platou.
A fost important să construim asta.
Ceea ce am construit practic a fost cam de trei etaje,
cât de sus am putut construi pe scenă.
Suntem pe scena șase la Origo
și acesta este platoul pe care îl numim Camera Zeilor.
Iată-ne. Filmăm mâine.
E cam înfricoșător pentru că nu am mai făcut aşa ceva.
Știi, e foarte dificil să faci Egiptul
pentru că cred că e atât de ușor să pici în clișeu.
Știi, genul Vegas.
Am avut doi egiptologi.
Unul de aici, unul în LA și un cercetător.
Știi, putem fi creativi
și, evident, am fost creativi într-un mod respectuos, cred.
Am vrut să amestec zeii care sunt personaje Marvel
cu statuile originale ale zeilor.
Știi, ideea era ca fiecare portal să fie unde intră avatarurile.
Tulburarea.
Zeii egipteni sunt foarte înalți
și nu am vrut să avem doar picioare și genunchi în cadru.
Aşa că am coborât fețele și animalul reprezentativ
la nivelul solului în templu
pentru a avea o interacțiune mai interesantă.
Noi vom decide care-i calea cea dreaptă.
Spune-ți păsul.
Detaliile care erau acolo
și sculpturile pe care le aveam în Sala Zeilor
au fost de o măiestrie uimitoare.
Am avut un atelier de piatră
cu oameni care construiau statui.
Asta e tot ce făceau toată ziua, modelau, formau și sculptau statui.
Platoul Alexandru cel Mare, cantitatea de detalii...
Nu există un motiv real pentru a-l filma în prim-plan.
Dar, dacă o făceai, oriunde te-ai fi uitat în această cameră,
arăta atât de autentic. De detaliat.
Fiecare mică pictură de pe perete.
Suntem în camera funerară a lui Alexandru.
A fost unul dintre cele mai populare platouri de filmare.
Avem o parte din comoara lui Alexandru.
Calul lui faimos.
Scutul lui personal.
Una dintre părțile provocatoare a fost să vopsim într-un mod corect,
nu doar cu un singur pictor, ci cu mai mulți oameni,
ceea ce s-a și întâmplat.
Am contactat o școală de artă din Budapesta,
unde au artiști tineri fantastici.
Am montat mai multe proiectoare cu aspectul hieroglifelor
și practic au venit și au pictat.
A fost o experiență fantastică pentru noi,
pentru că, pentru mine, să văd
tineri implicați în ceva atât de diferit
de ceea ce fac ei de obicei, a fost...
Au fost foarte entuziaști
și cred că, în cele din urmă, este neprețuit ceea ce ne-au oferit.
Ce a făcut Stefania cu aceste platouri ca designer de producție
este atât de important.
Pentru mine, nu este pentru că
simt că sunt cu adevărat acolo. E din cauză că...
Văd un artist care pune în joc cea mai bună performanță.
Îl văd venind și asumându-și alegeri esențiale pentru poveste.
Sunt ca niște ouă de Paști care fac legătura cu alte episoade.
Este... O gândire incredibilă în spatele creări acestor platouri.
Vedem cum această persoană se dedică pe deplin
și aduce tot ce poate în joc.
Și eu vreau să fac asta.
Sper că o parte din bucuria vizionării acestui serial va fi
expunerea la această uimitoare mitologie egipteană
de care mulți nu se bucură.
Ne-am ocupat de miturile clasice ale lui Joseph Campbell
ani de zile în Occident.
E o versiune adaptată a miturilor nordice creată de Stan Lee și Jack Kirby.
Și acum pătrundem în mitologia Egiptului antic,
care e atât de formativă pentru umanitate în sine și pentru povești în general.
Mitologia egipteană e printre cele mai vechi
și cele mai fascinante din lume.
Cred că Hollywood-ul a fost reticent să o abordeze.
Am avut norocos că mi s-a dat șansa să arăt asta.
Și am avut noroc că elementele poveștii au avut asta de la început.
Am avut o echipă grozavă.
I-am avut pe egiptologi.
Am avut pe Ramy Rommany cu noi, asigurându-se că totul este corect.
Să începem cu...
Marvel a fost foarte atent cu încercarea de a face Moon Knight
cât mai exact din punct de vedere istoric pentru un serial de ficțiune.
Încercau să țeasă între acuratețea istorică
și cea a benzilor desenate.
Ideea unui avatar este o idee din Egiptul antic.
Fiecare faraon e considerat a fi zeul Horus.
Deci, fiecare faraon egiptean
este de fapt avatarul zeului Horus.
Prinderea zeilor într-o piatră.
Asta e ficțiune. Asta nu s-a întâmplat.
Dar figurinele ushabti sunt adevărate.
De fiecare dată când intri în orice mormânt regal, există ushabti
care ar fi ajutat decedatul, regele sau nobilul,
în călătoria sa în viața de apoi.
Acei ushabti se trezesc la viață
și îl servesc pe rege în viața de apoi.
Filmând în Budapesta, există un muzeu,
care are o colecție din Egiptul antic.
Și e o mică vitrină cu figurinele ushabti ale lui Taweret
și există un colier Taweret.
A fost cu adevărat special.
Te face cumva să înțelegi că nu este doar un personaj inventat
cel pe care îl aducem în serial, ci unul cu o istorie impresionantă.
Totodată, fiind pe jumătate egipteancă,
e minunat că pot juca acest personaj din mitologia Egiptului antic.
Altceva?
- Asta e. Să tăiem. - Uimitor. Da, tăiem.
- Antonia este un alt coleg egiptean... - Mulțumesc!
...despre care toți au spus, când au auzit-o, ea e Taweret.
Apropo, astăzi am învățat Taweret, fără R.
Taweret. Taweret.
O să te pun s-o spui.
O spun și sper să o spun cum trebuie.
Cu toții învățăm. E o limbă care nu se vorbește.
- Deci o învățăm cu toții. - Corect.
Dar ea este personajul, cred, ca...
au modelat personajul
și au creat personajul vizual în jurul jocului ei.
Îmi amintesc că echipa VFX ne-a arătat primele înregistrări ale mișcărilor.
Ne-au arătat micul ei test.
Și apoi ne-au arătat gesturile exacte,
dublate de un hipopotam uriaș. A fost hazliu.
O, Doamne. Asta sigur îți amestecă gândurile,
dar cred că doar ai luat o mică pauză.
Mă tem că ești într-adevăr mort.
Am vorbit despre a avea un costum real pentru Khonshu,
un costum real pentru Taweret,
un costum real pentru Ammit.
Nu-mi place ca efectele vizuale să fie vizibile,
trebuie să arate real, ca o țesătură adevărată.
Prefer să pot spune:
potrivește lumina care se reflectă pe umărul Antoniei,
sau potrivește cum arată mărgelele pe rochia lui Ammit.
Și apoi, da, interpretarea.
Adică, să facem asta cum trebuie
a fost unul din lucrurile pe care am pus accent.
Bun venit, distins călător... Călători,
pe tărâmul Duatului.
Cred că utilizează tehnologie de ultimă oră
unde nu mai sunt împovărat de costumul de captare a mișcării.
Port doar costumul meu.
Și apoi avem bățul telescopic, în cazul în care există un unghi
pentru versiunea înaltă de trei metri a lui Khonshu, care e inclusă mai târziu.
Am fabricat un craniu Khonshu la scară reală.
Aşa că ne puteam raporta la capul lui Khonshu.
ne puteam lega și de interpretarea lui Khonshu,
pentru că am putut vedea cum se mișcă
și am avut un costum de referință.
Aşa că apoi l-am recreat ca personaj digital
și am putut valorifica tot.
Dar a fost de mare ajutor să am asta.
Dă-l înapoi, nătărăule.
Fiind egiptean și fiind cineva care e foarte interesat de Egiptul antic,
mi se pare că Marvel are o abordare creativă față de Khonshu.
Dar sunt, de asemenea, fideli și liniei din mitologie.
Știi, khonshu înseamnă „călător" în limba egipteană veche,
iar el e protectorul călătorilor nopții.
E zeul lunii și e acolo pentru a menține echilibrul în univers.
Îmi juri să protejezi călătorii nopții
și să-i pedepsești pe cei ce le vor face rău?
Avem acea latură literală a lui Khonshu
și apoi avem metafora,
care este întruchiparea furiei lui Marc.
Omoară-l!
Furia lui față de ce i s-a întâmplat când era copil...
Rupe-i traheea!
...și furia sa asupra lui
pentru că simte că o merită într-un fel.
Și că trebuie să fie sclav, că nu are de ales.
Aproape ca o dependență.
Chiar crezi că tu stăpânești corpul ăsta?
Îmi aparține mie.
Alt aspect important,
e Khonshu doar o altă voce în capul lui?
Și acestea sunt întrebări la care nu se răspunde ușor.
Fiecare aspect al acestui serial are o dualitate.
Fiecare persoană are un sine dublu, iar povestea are o esență dublă.
Khonshu are acest avatar a cărui sarcină este de a răzbuna fărădelegile.
Și apoi lucrez pentru un alt zeu,
al cărui scop este de a elimina toate fărădelegile.
Pot avea o pledoarie convingătoare că nu joc personajul negativ.
Este posibil să urmăriți serialul și să credeți că această ființă umană
a creat niște viziuni ale psihiatrului
care încearcă să-i „aline” durerea.
Și își dorește durerea, pentru că durerea îi dă identitate.
pentru că mulți dintre noi își depozitează identitatea în suferințele proprii, nu?
Aşa că m-a transformat într-un răufăcător.
Aşa că am încercat să creez un personaj
care ar putea fi văzut de pe oricare parte a monedei.
Mi-a plăcut antagonistul.
„Niciun copac nu poate cuprinde luminile raiului, dacă nu e bine ancorat
în rădăcinile iadului.”
Eu chiar cred asta.
Acesta este platoul din sanatoriu.
Ca punct de vedere al lui Marc, mergem și dezvăluim o mulțime de alte personaje
și motive și efecte vizuale pe care le-am văzut în restul episoadelor
și arătăm prin acest punct de vedere că întreaga lui realitate
ar fi putut fi modelată de experiența de aici, de la azil.
Sau poate că nu.
Cred că piesele de puzzle sunt un element amuzant în această parte.
Nu mai adăugăm ceva
doar de dragul de a adăuga ceva tare,
dar păstrăm tema interesantă
și un fir narativ cu recompense.
Dați-mi drumul!
Dă-mi drumul! Te rog! Vă rog, dați-mi drumul!
Totul este o călătorie a minții.
Dar apoi, se adăugă aceste puncte mici
care te duc înapoi la lucrurile originale,
e foarte distractiv.
- Steven! - Marc!
Cum e posibil?
Când am ajuns la acea parte a serialului
când, de fapt, sunt separați și vorbesc unul cu altul.
Unul dintre lucrurile esențiale a fost că a apărut fratele meu
și a jucat celălalt personaj
când jucam pe unul dintre ei, a fost grozav.
E un mare actor, îl cheamă Michael.
A fost într-adevăr alături de mine
și foarte adesea, uneori când privești,
joc cu fratele meu mai mic adevărat.
Deci, am... Tu urmezi, sau...
Cine este acolo?
Marc,
de ce e un copil într-o cameră plină de oameni pe care i-ai omorât?
- Steven, stai, nu te apropia de el. - Hei, omulețule.
Cum te cheamă? Hei!
Steven. Stai!
Cred că a fost printre lucrurile grele pe care le-am făcut,
la nivel tehnic, pentru că uneori
trebuia să fac dinainte alegerile pentru ambele personaje.
Să repet o dată cu mine ca Steven.
Apoi să repet cu mine ca Marc.
imaginându-mi cum voiam să reacționez
și memorând interpretarea.
Și apoi trebuia să o fac separat.
Uneori într-un cadru mai larg.
Laylei i-ar fi mai bine cu noi.
- Nu. Taci din gură. - Spun doar că este
un hipopotam, noi suntem doi, bine?
iar barca sigur nu-i greu de manevrat.
- Și nu trebuie să... știi tu... - Să ce? S-o omorâm pe Zeița Taweret?
Doar găsește-mi o funie și...
Sau putem să facem cum spune
și să ne ajutăm reciproc să găsim ceea ce aparent ne ascundem.
Au fost unele dintre zilele mai grele
fiind atât de solicitante tehnic.
Deci, uite, trecem de ușile astea, de exemplu,
trecem pe aici, o să fie o grămadă de pacienți
și Crawly care e probabil pe cale să strige bingo!
Dumnezeule!
Vai de mine!
Asta e barca lui Taweret.
Am filmat aici toată săptămâna asta.
Taweret îi ghidează prin Duat, Infernul din Egiptul antic.
Acum eu nu știu ce-ați tot ascuns voi doi, dar sfatul meu e
să treceți la treabă și să vă spuneți adevărul.
Echilibrați-vă Balanța înainte să ajungem la Câmpia de Stuf,
Cred că asta e atât de interesant la Moon Knight,
că în centrul poveștii există un personaj foarte complex,
navigând într-o călătorie afectivă.
Ce cauți aici?
Haide, amice.
Trebuia să ai grijă de el!
Steven, să mergem.
Există un sentiment de relație frățească între cei doi,
în ciuda faptului că sunt practic aceeași persoană.
Și e ceva aproape patern.
În final, e o poveste despre unificarea celor două părți ale sinelui său.
De ce mă obligi să fac asta?
Vreau să văd ce-a făcut.
Copil ordinar.
Nu trebuie să vezi asta.
Ăsta-i tot scopul tău.
Cred că a fost doar despre a fi sincer față de esența ideii și sincer față de...
ceva cu care se confruntă o mulțime de oameni,
anume o traumă puternică din copilărie.
Și cum se manifestă asta ca adult.
Desigur, există alegoria Moon Knight
și zeii și puterile.
Dar, în realitate, și este o linie pe care am găsit-o în episodul cinci,
e acest lucru pe care tu îl vezi ca pe o boală.
Cealaltă personalitate pe care nu o pot controla, ce oribil,
el sfârșește prin a realiza că asta e de fapt superputerea lui.
Toate lucrurile alea oribile pe care ți le-a spus...
A greșit. N-a fost vina ta.
N-ar fi trebuit să-l aduc la peșteră.
Hei.
Erai doar un copil.
Nu a fost vina ta.
La sfârșit, Marc și Steven învață să conviețuiască într-o singură persoană,
care se dovedește a fi în avantajul lor în lupta finală.
Dacă ar fi să iei pe Mr. Knight și pe Moon Knight și să îi combini,
ai avea super-eroul ideal, nu?
Super-eroul ideal cu un dram de umanitate.
Se completează reciproc și asta e, de fapt, ideea.
Este o interpretare directă a unei relații sănătoase
în TID cu alter ego-urile lor.
Odată ce încep să colaboreze
și ce interesant ar fi să vezi o scenă de luptă
în care cei doi se metamorfozează de-a lungul întregii confruntări
și de fapt se completează reciproc.
Și, de asemenea, explică de ce Moon Knight
este un adversar merituos. Pentru că e total imprevizibil.
Cred că, de-a lungul istoriei,
cei care sunt cu adevărat binevoitori
au iertarea ca parte a procesului lor de învățare,
credința că oamenii se pot schimba
și pot să crească și să evolueze.
Și cred că ceea ce îl face pe Harrow să ajungă fanatic
este că de fapt nu crede asta.
Ai aștepta să rupi buruienile din grădină până când trandafirii au murit?
O buruiană rămâne o buruiană, orice ai face.
O să omoare ce e bine și hai s-o înăbușim din fașă.
Chiar și copiii? Și tu zici, da, chiar și copiii.
Aici ajungi la un fanatism pe care mulți dintre noi nu îl putem duce așa departe.
În final, apare ideea liberului arbitru. Doi ideologi care se confruntă.
Unul încearcă să curețe lumea de rău.
Iar celălalt: „Nu, hai s-o curățăm de oricine a făcut ceva greșit."
E despre a da umanității șansa de a face propriile greșeli
și de a învăța de pe urma lor.
Dacă lui Ammit i s-ar fi permis să cârmuiască,
viața tânărului Randall ar fi fost salvată,
ai tăi ar fi fost fericiți.
Trebuia să înlăture o singură buruiană din grădină.
Pe tine.
Trebuie s-o înlănțuim pe Ammit.
Cum?
Numai un avatar o poate face.
Mohamed și Antonia au venit
la rulota de machiaj cu 30 de minute înainte de filmare.
Și Mohamed a zis: „Ei bine, vezi, în Sala Zeilor,
cei mai mulți dintre ei întrupează zeul. Așa că ai putea să o copiezi pe Antonia,
să-i memorezi replicile și apoi s-o întrupezi pe Taweret?”
Am răspuns: „Bine."
Te-ai răzgândit.
A fost atât de distractiv să lucrez la scenele de forță cu May
pentru că interpretam amândouă scena
și îmi copia mișcările pe care le făceam pentru Taweret, și intonațiile.
Spune-o, Antonia.
- Nu te speria. - „Nu te speria."
Nu sunt sigură că suntem mereu împreună,
dar e ceva grozav
la vibrația și prosteala lui Taweret în combinație cu Layla.
Serialul nu a început cu Scarlet Scarab,
dar văzând-o pe May și alocându-i rolul unui personaj egiptean,
pas cu pas, ideea s-a conturat. Să o transformăm într-un supererou.
Am pornit de la un supererou egiptean
din universul Marvel, numit Scarlet Scarab.
În mod tradițional, este un personaj de sex masculin care recuperează
artefacte egiptene de la oameni care le-au furat
sau le-au obținut în mod greșit și le returnează proprietarilor.
Am gândit: „Felul în care se leagă narațiunea,
se potrivește exact cu ceea ce aveam nevoie pentru serial.”
Marvel este un univers iubit de mulți.
Copii, adolescenți. Să faci parte din acea lume, înseamnă că exiști.
Ideea de reprezentare.
Știu că acest cuvânt a fost aruncat în dreapta și-n stânga.
Dar să ai pe cineva ca acest erou pe ecran, apărând binele,
e genul de poveste care unește oamenii.
Ai spune că-ți împlinește o dorință din copilărie?
Absolut.
Simt ca și cum, și o să vorbesc din experiența mea,
când am văzut arabi în film, mi-a dat atât de multă libertate
și credința că am, la rândul meu, un timp și un loc pentru a face asta.
Și îmi doresc ca femeile să vrea să se exprime prin artă,
să-și împărtășească povestea și să se expună mai mult.
Dacă pot împărtăși acest lucru, sau ajuta o persoană să se simtă aşa,
atunci simt că mi-am făcut treaba.
Iată-ne în Iordania.
Ei bine, am început în aprilie, acum șase luni, în Budapesta.
Și acum, e ultima mea zi
și toată echipa va termina
săptămâna aceasta filmările la Moon Knight.
Și acesta este locul perfect pentru a pune capăt periplului,
unde m-am îndrăgostit prima dată de filme urmărind Lawrence al Arabiei ,
pot filma scene în același platou exterior.
Planeta Pământ.
Iordania era la sfârșitul filmărilor.
Dacă cineva mi-ar fi spus că în decurs de patru ani
voi face trei proiecte diferite
în deșertul Wadi Rum, nu l-aș fi crezut.
Da r Războiul Stelelor, Dune și acum Moon Knight,
toate filmate în același deșert.
Wadi Rum, adevăratul deșert.
A părut o lungă vacanță de vară pentru toată lumea.
Stăteam afară, în soare,
chiar lângă Marea Roșie și mergeam spre Petra.
A fost un mod uimitor de a termina totul.
S-a terminat!
Ne aflăm într-un moment fascinant al povestirii,
dat de modul în care se transformă filmele.
Acesta nu este un serial TV, este un film pe o pânză mai mare,
și încercăm să aspirăm să îl abordăm
cu același nivel de artă cinematografică și același nivel de calitate.
E greu să pictezi o pânză atât de mare.
E al naibii de greu să faci un film bun.
Să încerci să faci trei la rând, știi,
înseamnă să ceri mult artiștilor și tuturor celor implicați.
Sarcina atârnă greu.
Ethan, îmi amintesc, ne-a spus ceva la început.
El a spus: „Ne distrăm de minune acum.
Dar ține minte, într-o zi vei fi în ziua 80 și nu vei putea clipi.
Trebuie să fie la fel de bine ca în prima zi,
pentru că nimeni nu va spune: `Nu a fost așa bine.
Dar erau în ziua 80, bieții de ei.`
Trebuie să rămâi pe poziții.
Trebuie să ții visul aprins."
E o provocare și îi salut pe toți cei care fac televiziune.
Mai ales la acest nivel, făcând totul să fie cinematografic.
Șase ore de film.
Fraților, a fost o experiență costisitoare
și, totodată, plină de satisfacții.
Și trebuie să vă spun, unul dintre cele mai tari lucruri
trăite într-un astfel de proiect,
a fost să vedem ceva de o asemenea anvergură.
Și alchimia necesară pentru ca ceva de această anvergură să devină personal.
Se simte ca o poveste personală.
Se simte ca filmele anterioare și se simte ca tine și Sarah.
Și pot simți cât de uman este totul.
Și e minunat că am avut genul de colaborare creativă dintre noi,
cu zilele în care am stat într-o cameră, schimbând spontan idei.
Cred că făcând asta, am putut să creăm ceva destul de îndrăzneț
și cred că acesta este aspectul
pe care sunt foarte încântat că îl poate vedea publicul.
N-aș fi ghicit, și nu vreau să sune peiorativ,
că va fi una dintre aventurile mele cele mai împlinite creativ.
Pentru că s-a simțit de parcă
toată lumea dădea totul
și evoluam pe o scenă importantă.
Și faptul că am avut credință și nu doar spațiul pentru a face asta,
ci și sprijin, e uimitor.
Există noi provocări și noi satisfacții
care vin prin crearea de povești într-o formă mai lungă.
Păstrăm sfârșitul mai deschis acum, cred.
Nu trebuie să încheiem fiecare rând.
Și atunci când creezi personaje
la fel de puternice ca Moon Knight și Scarlet Scarab,
putem privi cu încredere în viitor
știind că mai sunt multe povești de spus
și noi personaje pe care le putem aduce să le dea viață.
Ce naiba a fost asta?
Mi s-a rupt filmul.
Azi e rândul tău să pierzi.
Subtitrarea: Karina Han