I usikre tider...
-Frykt. -Mørke.
...trenger verden litt lys.
-Noen helter blir født. -Og andre blir modigere.
Dette er historien om
Ms. Marvel.
Og Bruno.
Vent. Hæ?
Ms. Marvel og Bruno?
Ja. Altså, hvem hjalp til med å designe drakten?
Hvem heiet på meg i treningsmontasjen?
Hvem laget den episke fellen i finalen?
-Bruno. -Stemmer. Bruno.
Er det ikke på tide at makkerne får litt oppmerksomhet?
-Greit, men hva med Nakia, da? -Ja da.
Assembled: Ms. Marvel og Bruno og Nakia blir til.
-Hva med Aamir? -Ja, Aamir også.
-Og Zoe. -Muneeba.
-Yusuf. -Hva med tante Ruby?
Gyrofyren.
Du vet jeg ikke kan si nei til en gyro.
-Kamran? -Ikke Kamran.
Det er greit med gyrofyren, men ikke Kamran?
Greit.
Så det er Assembled: Ms. Marvel og Bruno
og Nakia og Aamir og Zoe og Muneeba og Yusuf
og gyrofyren og tante Ruby og Kamran blir til.
Skal vi ta med Sana og regissørene
og produsentene og forfatterne og...
Vi bare begynner programmet.
PAPIR SKJERM
Ms. Marvel er en av de nyere rollefigurene
som har kommet til i Marvel Publishing.
Marvel har fantes i over 80 år,
KEVIN FEIGE ANSVARLIG PRODUSENT
og de fleste heltene vi kjenner til, har eksistert i over 50.
Så når det kommer inn nye rollefigurer, er det ganske stort.
Ideen til Kamala Khan kom rundt 2012-2013.
SANA AMANAT - MS. MARVEL-TEGNESERIEN MEDSKAPER / ANSVARLIG MEDPRODUSENT
Og jeg utviklet den med G. Willow Wilson.
Hele poenget var å kunne skape en rollefigur
som ikke bare så ut som meg, men som var for en fan som meg.
Jeg begynte å like tegneserier på grunn av X-Men,
og X-Men var veldig mangfoldige,
og det handlet ikke om brun og hvit hud.
Det handlet om blå hud.
Det var en annen historie, men det fortalte likevel om minoriteter.
Så da vi fikk denne muligheten
til å lage en historie om en ung muslimsk jente, eller en ung sør-asiatisk jente,
var det veldig nytt, og så var det ikke det.
For det var prinsippene Marvel alltid hadde stått for,
altså lage rollefigurer som var sterke og fantastiske,
men egentlig akkurat som deg og meg.
Jeg var en fan av tegneseriene siden de kom ut for mange år siden.
BISHA K. ALI HOVEDFORFATTER / ANSVARLIG PRODUSENT
Jeg husker at jeg kjøpte hver eneste forsidevariasjon.
Det var et avgjørende øyeblikk
da jeg kunne se meg selv representert i tegneserier.
Derfor likte jeg Kamala Khan.
Mer enn en nerd, mer enn en ung, mørkhudet jente
er hun en tenåring, og hun opplever
mange kleine, fæle, pinlige øyeblikk.
Hun er lett å kjenne seg igjen i for alle som leser.
Vi sa alltid at serien måtte kunne eksistere
JENNA BERGER PRODUSKSJONSLEDER
uten at Kamala hadde superkrefter.
Vi fokuserte på å skape det som står på spill i Kamalas liv.
Vennskapene hennes, familien
og det hun vil ha før hun får krefter.
Alle disse krydderne.
Bilall og Adil er regissører for episode én og seks.
Ms. Marvel!
For livet!
De sparker det i gang, og de har virkelig bidratt med
en interessant visuell still som er veldig forskjellig fra de andre seriene,
som også komplementerer det tegneserien handler om.
Stiliseringen er litt forsterket, fargene er litt forsterket.
Iman sa faktisk på settet en dag: "Jeg lever i en tegneserie."
Det var så gøy.
Vi snakket med agentene våre og sa:
"Er det noen... Vi skal lage en muslimsk superhelt.
ADIL OG BILALL REGISSØRER / ANSVARLIGE PRODUSENTER
"For Marvel, kanskje." Og de sa: "De skal faktisk gjøre det."
Og det... Vi tenkte med en gang...
-Fy... -Fy pip.
Vi måtte være med på det.
Det var ikke bare det at tegneserien var bra,
men det føltes personlig for oss.
Vi kjente oss igjen i at figuren Kamala står mellom to verdener,
mellom den vestlige og den tradisjonelle verdenen.
Vi vokste opp sånn.
Og at hun er stor fan av alle superheltene,
det minnet oss om da vi så på Hollywood og de store regissørene:
"En dag skal vi være en del av det."
Vi lever ut drømmen.
-Mange følelser. -Mange følelser.
Filmhistorie der. Foran øynene våre.
Jeg tror du bare spinner av spenningen.
Meera og Sharmeen, de to andre regissørene våre...
-Det var gøy. -Hvem vil du at jeg skal følge?
...er virkelig fans av tegneserien også, og forstår hva det må være,
men de har også sin egen opplevelse
av å være sør-asiatiske kvinner fra to forskjellige perspektiver.
Sharmeen er pakistansk,
og Meera er indisk-amerikaner, og hun vokste opp i Jersey.
Før dette møtte jeg Kamran,
og etter dette skal jeg henge med ham.
-Du kan ikke gå for lavt. -Nei.
Det er bare det du føler om ting, selv om du er overveldet.
Det er likevel veldig spennende.
Jeg var fan av tegneseriene siden de kom ut,
MEERA MENON REGISSØR
for en venn av meg ga dem til meg og sa:
"Denne jenta er som deg."
Jeg vokste opp i Jersey. Jeg er barn av sør-asiatiske immigranter,
og jeg ble overveldet.
Jeg hadde ikke lest en del av populærkulturen
som reflekterte mine barndomsopplevelser så fullstendig.
Du er den nye, store, flotte superhelten som heter...
Som heter hva?
Tenker på det enda.
Ms. Marvel betyr noe, for hun er en superhelt
SHARMEEN OBAID-CHINOY REGISSØR
for så mange utenfor Marvel-fansen.
Hun representerer noe vi aldri har sett på skjermen før.
En brun, muslimsk, kvinnelig superhelt.
Og når unge jenter rundt om i verden ser henne,
ser de et speilbilde av seg selv på skjermen som de aldri har sett før.
Vi vet kanskje ikke hvem jenta er, eller forstår motivasjonen hennes,
men vi skylder henne det like mye som noen annen,
å la henne vise oss det når hun er klar.
Som pakistansk filmskaper
er det en drøm å kunne bringe Ms. Marvel til live.
BEUNDRER SKUESPILLER
Det som skjedde, var at
det var siste skoledag.
Jeg fikk rollen bokstavelig talt siste skoledag.
Jeg var med vennene mine,
og rollebesetteren ringte.
Hun sa: "Du må komme i kveld..."
Jeg sa: "Jeg er opptatt."
Og hun sa: "Jeg sendte lenken. Trykk på den."
Jeg lastet ned appen, åpnet den på telefonen min,
og det er Kevin Feige. Alle produsentene og regissørene var i samtalen.
Vennene mine ser på meg fra bilen. De vet ingenting.
Jeg vandrer rundt i oppkjørselen, og så sier Kevin Feige:
"Det var enstemmig. Vi vil at du skal være Ms. Marvel."
Og jeg bare: "Greit."
-Ja. -Iman, hvordan føles det?
-Veldig kult. Jeg er superhelt. -Ja? Det er superkult.
SKJERMPRØVE 26.3.20
Iman er Kamala Khan. Det var meningen at hun skulle spille henne.
Og vi så det for halvannet år siden,
den første gangen vi hentet henne til LA til skjermprøven.
Det var så tydelig at hun visste hvem rollefiguren var,
og hun legemliggjorde det fullstendig.
Se på oss. Bare et par superhelter som slår seg sammen. Løser gåter.
Vi glemmer hvor figuren i tegneserien tar slutt
og Iman begynner.
Ja.
Parallellene mellom meg og Kamala er sånn.
Vi er så like,
og jeg elsker rollefiguren,
og det var derfor jeg prøvespilte.
Jeg ville ikke bli skuespiller, men fordi det var Ms. Marvel
og jeg elsket tegneserien i mange år, hadde jeg ikke noe valg.
Jeg bare...
Jeg vet at mitt tiårige jeg ville hatet meg om jeg ikke prøvespilte.
Det er så kult.
Krefter.
-Du kommer til å bli aktivert. -Kreftene hennes ble nettopp introdusert.
Og Bruno vet ikke hva som skjer.
Ikke Kamala heller.
Så vi bare danser.
Tre, to, én, gå.
Den første dagen hadde jeg hele Captain Marvel-kostymet.
Det originale.
Det som Brie Larsons stuntperson brukte.
Det første du filmer i superheltkostyme,
det er ganske sprøtt.
Iman, hva synes du så langt?
Det er den beste dagen i livet mitt. Dette er så kult.
Jeg vet ikke. Jeg er glad.
Og om litt skal vi ha hele hjelmen fra kostymet,
og da kan jeg ikke smile, så jeg får det ut nå.
Kamala Khan er en lidenskapelig, kreativ videregående-elev
som bare vil ha et enkelt liv gjennom
Avengers' fantastiske verden.
Hun representerer hovedsakelig
alt om nerdekultur.
Når hun får krefter for første gang, eller når hun møter Avengers,
heier du på henne, for du ser den spenningen
og den fascinasjonen i øynene hennes, og det...
Det gjør deg så glad, og du ønsker å følge historien hennes.
Hun er en fan, akkurat som oss.
Jeg klarer vel dette?
Absolutt.
VENNER FAMILIE
Vi er på Circle Q, mitt ringe hjem. Det er der jeg jobber.
I kveld skal vi filme mye
med Rish og Iman og alle, når de kommer tilbake fra festen.
Jeg skal kjøre Porschen fra nå av.
Nei.
Jeg gjorde det. Det var flott.
Iman og jeg har vært gjennom
over halvannen måned med øving før filmingen.
-Jeg er Bruce Banner. -Hulken knuse.
Hulken knuse.
Jeg visste det kom til å bli flott, for
helt fra begynnelsen av hadde vi et flott bånd
og kjemi, og bare det å bli kjent med henne
og bli gode venner med henne, har vært fantastisk.
Så Kamala og Brunos forhold er et klassisk
vennskap, siden de var barn.
Når jeg tenker på det vennskapet,
er det et slikt vennskap som folk ønsker å ha i livet sitt.
Ms. Marvel.
Nei. Men jeg har masken.
Men jeg er henne.
Alle er så like rollefigurene sine
at det føles som dynamikken Nakia, Bruno og Kamala har.
Jeg tror ikke jeg er like stiv som Matt.
-Sånn beveger han seg. -Jeg er løs og ledig nå.
Jeg hadde en dag med øving.
Ja. Kom igjen. Du kan være like stiv.
Ser du?
Og du skal bæres inn. Ikke bli kjepphøy.
Matt og jeg erter hverandre mye.
Iman og jeg står hverandre nær.
Jeg sier: "Bruno. Det er gøy."
Nakia. Jeg gleder meg til å presentere henne på skjermen.
Hun bruker hijab. Hun er også muslimsk-amerikaner, som Kamala,
og de har forskjellige forhold
med familiene, vennene og lokalmiljøene sine.
Og likevel er det kjernen deres som knytter dem sammen.
Hun bryter mange stereotyper for jenter med hijab,
som var noe jeg elsket ved rollefiguren.
-Vi driver valgkamp. -Elsker det. Valgkamp.
-For Nakia. Stem på Nakia. -Vær så snill.
Stem meg inn i moskeen.
Jeg synes det er det som er så flott med serien,
at alle kan se seg selv som noen i den.
Alle kan kjenne seg igjen i alle rollefigurene.
Jeg synes det er fantastisk.
Vi skal faktisk få vår egen spin-off-serie.
Ja. Den heter Brun-Aamir.
Vi har skapt en familie.
Moro.
Fint bilde. Ja. Vi er bare kjærlighet.
-Det var en aggressiv... Ja! -Ja! Alle sammen.
Ja!
Jeg er gruppens millennial, og de er Gen Z.
Femti cent posen? Det er billig. Bare i Jersey.
De har mange spøker som jeg ikke forstår,
som de må forklare meg
eller sende meg TikToken, slik at jeg forstår spøken.
Jeg føler noen ganger at jeg tvinger meg selv til
å være like ung eller kul som dem.
Så jeg bare tar noen skritt tilbake
og lar dem nyte livet sitt.
Og så kommer jeg tilbake når de savner meg.
Hva i alle dager? Hun sa jeg var 40 år gammel.
Frekt.
Er det skjegget?
Ja.
Det høres teit ut når folk sier:
"Ja, de er familien min", men jeg har aldri ment det mer.
Med korona og det å måtte være i en boble måtte vi knytte bånd.
Morsomt faktum. Alle bor i bunn og grunn i samme blokk.
Det er som en studenthybel. Vi beskriver det som det,
for alle er gode venner og henger sammen i helgene.
Rett nedi gangen har jeg Saagar, som spiller broren min.
Under meg bor Laurel, som spiller Zoe.
Jeg kunne ikke vært mer takknemlig
for at alle ble samlet i et så flott prosjekt.
Først var jeg veldig nervøs, og selv nå
vil jeg ha bekreftelsen og forsikringene fra regissøren,
fra kameramannen, fra medskuespillerne mine.
Og jeg sier hele tiden: "Var det greit?"
Så de sprø: "Hvorfor spør du hele tiden?"
Og jeg sier: "Fordi jeg er fra en annen del av verden,
"og selv om jeg har spilt i 30 år,
"var det der borte. Det er første gang jeg gjør det her."
Du er modig.
For du har valgt familie. Mashallah.
Og mannen som velger familie, er aldri alene.
Det er fantastisk, for jeg får ta del i noe
som utfolder seg i en skala som jeg aldri har vært med på.
Vent. Det beste gjenstår. Ta-da!
Yusuf og Muneeba har en flott dynamikk.
Han er alltid snillere med Kamala. Muneeba er strengere.
Jeg tror det er en sånn greie
som med lærere som sier:
"Jeg var streng med deg fordi jeg visste du kunne bli flink."
Og Muneeba kjenner potensialet til datteren sin.
Hun vet at det er noe spesielt der.
Og hun vil likevel beskytte henne mot alt det.
Om du drar til den delen av verden,
India, Pakistan, Bangladesh... Alle var ett land en gang.
Det er det kaoset, den galskapen,
masse mat, masse latter, masse krangling.
Det er i blodet mitt. Jeg må ikke tenke på det engang.
Det er bare der.
Vil du gå på fest om kvelden? Er dette en spøk?
Dere stoler vel på meg?
Nei. Jeg stoler ikke på deg.
Klart hun gjør.
Nei.
Hun gjør det.
Tre, to, én, gå!
Det er første gang vi møter Kamran.
Det var iskaldt. De hadde gjort alt
for å gjøre meg komfortabel.
Bassenget var oppvarmet, og det føltes som et boblebad,
og de hadde et boblebad også, i tilfelle.
Det gjorde jeg ikke, for bassenget var så varmt.
Gå. Du skal gjøre det igjen.
Hvorfor?
-De er det du kaller... -Han her er sjef.
-Han er sjef. Men vi må gå. -Ikke. Der går de. Stikk av.
Kamala er... Hun har vært alene store deler av videregående.
Hun har hatt mange rundt seg,
men ingen har forstått henne fullt ut,
eller det hun går gjennom.
Det har alltid vært den følelsen av ensomhet
og frekkhet, for
"Å, jeg er brun. Jeg må oppføre meg annerledes på skolen
"når jeg ikke er med brune mennesker."
Så kommer Kamran.
Denne karismatiske, pene... Ikke si til Rish at jeg sa det...
...fyren som bare lar Kamala slappe av.
-Hva betyr det? -Pokker!
HELTER SKURKER
Jeg er i Red Dagger-skjulestedet,
det hemmelige gjemmestedet til ordenen Red Daggers,
og det er der Waleed og Kareem, Red Dagger,
møter Iman og snakker med henne om kreftene hennes
og legger sammen to og to.
I hundrevis av år har det skjerfet beskyttet identiteten til krigere
som er villige til å kjempe for Red Dagger.
Du gå inn i skjulestedet til Red Dagger gjennom en kinarestaurant,
og kjøkkenet, og så går du ned, og avsløringen
finner sted når du går inn.
Det er veldig spesielt,
og når Iman og Aramis går gjennom for første gang,
hadde de et øyeblikk når det virkelig ligner et hemmelig skjulested.
Heng med Red Dagger.
Det er måten å åpne øynene på.
Red Dagger.
I manus står det at Kareem dytter bak ovnen,
den glir tilbake, og det er en falsk vegg.
Da vi skulle øve, sa de ikke hvordan settet var.
Så da jeg kom dit, ventet jeg
å dytte ovnen en halvmeter.
Vi stopper. Vi går til neste sett.
Men det var et helt sett.
Vi dytter ovnen, og den åpner en falsk vegg
som går 5-6 meter inn i en diger blå gang.
Midt i øvingen stoppet jeg og Iman bokstavelig talt,
og bare: "Hva i alle dager?" Som barn i en godtebutikk.
Dette er så kult.
Det var ikke vanskelig å føle seg som en Red Dagger da.
Kamala kom på leting etter svar, og hun finner denne 17-åringen,
og i manus står det at han har sexy hår.
Det sier alt.
Aramis kastet seg inn i rollen.
Han tok på seg Red Dagger-kostymet, og han bare ble ham.
Og han er veldig flink i kampsport,
så det hjalp veldig.
Jeg trente wushu i fem år.
Serien jeg jobbet med før, var en kampsportserie.
Det var perfekt for Red Dagger.
Vi må gjøre mange stunt sammen, og det er flott,
for ofte
gjør jeg stunt med skuespillerens stuntperson
eller andre skuespillere gjør det med min stuntperson.
Vi kan ikke ha actionøyeblikkene sammen hele tiden.
Men som oftest har Aramis og jeg gjort stuntene våre sammen,
og det bidrar bare til dynamikken.
Kamala har mange potensielle kjærester.
VI ville være sikre på at når hun møtte enda en gutt,
så handlet det ikke bare om det. Det handlet om å møte noen
som jobber hardt for å være flink.
Han har ikke de samme kreftene som henne. Han trente veldig hardt.
Og for å vise henne at det finnes andre brune helter som henne.
Og at hun klarer det og kan gjøre det på sin egen måte,
og at det ikke må se ut som Avengers.
Formålet vårt er enkelt.
Å beskytte folket vårt mot usette trusler.
Å ha en rollefigur som Waleed å falle tilbake på,
og kunne skape det forholdet med Farhan,
som er en fantastisk fyr, fantastisk skuespiller, har vært flott.
Bare det å være med ham var faktisk fantastisk.
Han er produsent, regissør, skuespiller i India.
og det har vært flott å jobbe med ham på dette prosjektet.
Jeg pleide å se filmene hans med foreldrene mine da jeg var barn.
De var blant de få Bollywood-filmene jeg faktisk likte å se.
Det er ganske sprøtt.
Det at du er menneske, forbinder deg med denne verdens materie.
Det gjør evnene dine unike.
Kamala gjøres klar over visse krefter hun har,
gjøres klar over kreftene til et individ, for å si det sånn,
og hvordan bare én person skal til for å endre skjebnen.
Det er noe hun lærer av Waleed.
Det er en mentorfigur for Kamala.
Ja, det er det jeg gjør her.
Bortsett fra stilig action.
Det er moro å spille en slem jente. Det er herlig.
Konsekvensen av det
er at jeg har blitt veldig snill i mitt virkelige liv,
for jeg får alt ut på settet,
og det er mye grynting og brøling
og alt det sinnet jeg har undertrykt i årevis.
Alt kommer ut nå.
Jeg ba henne løpe. Hun har hoppet ut av rickshawer i bevegelse i årevis.
GARY POWELL ANDREENHETSREGISSØR
Hun har løpt opp, og hun er veldig flott.
Å være en del av å skape actionen er faktisk
der hjertet mitt er.
Og bare ha disse fysiske miljøene å kjøre i,
å falle i og kjempe i... Man kan ikke erstatte det.
Det er flott å ha et innspillingssted.
Du føler realismen.
Jeg sa: "Håper ingen åpner vinduene mens vi gjør en tagning."
Og de bare: "Nei, dette er... Det er et studioområde."
Jeg bare: "Hva? Alt dette?"
Det fysiske er favorittdelen min.
Jeg liker å slå og bli slått og løpe rundt.
Action for øving.
Jeg elsker koreografien.
Jeg er fortsatt forbløffet over å snakke med deg
i Thailand om en Marvel-serie.
Hadde du spurt meg for et år siden om dette skulle skje,
hadde jeg sagt: "Nei.
"Jeg håper det."
FORTID NÅTID
Farhan, Mehwish, Samina, Fawad,
de er store skuespillere, og vi er heldige som har dem her.
Jeg var fan av alle disse skuespillerne.
Grunnen til at vi har dem, er at jeg sa:
"Kanskje de vil gjøre det. Tror du det?"
Og de gjorde det. Det var veldig spennende.
Du valgte oss, og det var det som var viktig.
Og jeg velger fortsatt deg, Hasan.
Det bidrar med en annen stemning i historien,
for disse skuespillerne er kjemper.
De har oppnådd og gjort så mye.
Og vi bringer dem inn i Marvel-familien.
Det blir forfriskende for oss å ha
slikt talent fra denne delen av verden,
noe som ærlig talt er veldig viktig for oss.
Aisha, vi vet ikke hva kun ett armbånd gjør.
Om det er noen sjanse for at armbåndet kan få oss hjem, må vi prøve.
I den forrige episoden hørte vi om Aisha,
men det er her vi ser hva som faktisk skjedde.
Og hvordan hun bestemmer seg for å bli og gjøre dette til hjemmet sitt.
Dette er roseengen,
og det du ser bak meg, er hjem, kjære hjem.
Det har vært sprøtt på grunn av stormene
og å få til scenene mellom stormene.
Det er sprøtt. Det har vært kjempegøy også.
Jeg elsker rosene. Skulle ønske det var dagslys,
så du kunne sett hvor nydelige de falske rosene ser ut.
Du ser ikke at de er falske.
Vi fant dette stedet med et veldig kult tre,
CHRISTOPHER GLASS PRODUKSJONSDESIGNER
og det var en hjørnestein for det innspillingsstedet.
Vi fant et fantastisk... Jeg tror det var et mangotre.
Vi sa: "Det er det vi vil ha
"som en del av Hasans verden."
Jeg måtte designe hele landsbyen
i karantene på hotellrommet.
Og de bygget denne lille modellen
av landskapet og treet.
Så ga de meg masse små bygninger, nesten som leker.
Jeg måtte sitte i karantene med kameraet mitt
og telefonen min, og stille opp bygningene.
Og det var sånn vi stilte dem opp.
Men Gandhi sa at tiden er inne for å handle eller dø.
Å kjempe for det som er vårt eller forgå.
Det er en kul måte å gjøre folk kjent med historien til forskjellige religioner.
Spesielt 1947 var en ekstremt stormfull
og turbulent tid for alle innbyggerne på subkontinentet.
Det er siste tog, Hasan. Vi må skynde oss.
Men hva rømmer vi egentlig fra?
Opprinnelseshistorien med å ta høyde for dette
synes jeg er en flott måte å vise folk hva som skjedde.
Sana!
Vi er her i Thailand, som egentlig er India.
Det er faktisk delingen i 1947.
En av de viktigste hendelsene i sør-asiatisk historie.
Det er øyeblikket da India ble delt opp i mange deler
og muslimer ble sendt til én del av India,
som ble til Pakistan og Bangladesh,
og hinduer skulle bli i India.
Det var en slags massemigrasjon.
Delingen var et avgjørende øyeblikk for mange indere og pakistanere,
inkludert familien min.
Oldeforeldrene mine
måtte gå i mange dager for å komme unna,
og jeg hører historier om det hele tiden.
Men jeg visste ikke omfanget
før jeg begynte å undersøke det for serien.
Det som skjedde, var hjerteskjærende, og ikke mange snakker om det.
Det er få ting i moderne media
som nevner delingen og har et objektivt syn på det.
Du jobber ofte med filmer eller TV-serier der du kjenner historien.
Den har blitt fortalt på en måte før.
Men historien om Kamalas reise hjem har aldri blitt fortalt.
Historien om delingen, historien om å oppleve Pakistan.
Historien om å dra til India før delingen.
Og alle vil fortelle den historien
så den går fra å være lokal til å være global.
Uansett hva som skjer,
sørg for at Sana kommer seg på toget i kveld. Lov meg det.
Settene var helt fantastiske
og traumatiserende samtidig.
For du lever ut historien på en veldig forseggjort måte.
Jeg hadde gåsehud da jeg gikk på settet og så det selv.
Og jeg er sikker på at det var sånn det føltes.
Galskapen, kaoset, alt som skjedde.
Sana!
Det har vært intenst denne uken.
Det er rundt 37 grader.
Vi har 500 statister i historiske kostymer.
Og vi har sprø historiske damptog
som produksjonsdesigneren og hele den kunstneriske avdelingen
fikk til å se ut som
de virkelig var en del av India i den tidsperioden.
Vi laget alle kostymene til delingssekvensene.
ARJUN BHASIN KOSTYMEDESIGNER
Det som er spennende ved å jobbe med historiske verker, er at
i noen gang blir så oppslukt i å prøve å forstå
hva som er korrekt og ikke for perioden
at vi glemmer at folk på 1940-tallet
hadde sine egne spesifikke trekk.
Du gjør masse research, har det i bakhodet,
og så prøver du å skape rollefigurene som, i den tidsperioden,
hadde sin egen individualitet og sine egne historier å fortelle,
og sine egne fargepaletter. Vi ville ikke at det skulle føles
som om det ble fremstilt på en useriøs måte.
Vi ville at det skulle føles ekte, og vi ville vise at det var et traume,
for du ser en deling av hinduistisk og muslimsk kultur.
Å vise begge disse kulturene på en bestemt måte
og vise at de fantes og hva som skjedde.
Det var et skille, men folkene var ett folk.
Jeg er en filmskaper som har brukt mesteparten av to tiår
på å fortelle historier om mennesker.
Jeg jobbet mye med å skille hjem
og identitetsspørsmål.
Det er egentlig det historien er, en historie om identitet,
om å lete etter røttene dine.
"Det du søker, søker deg..."
Kamala ser opp til mange helter,
som ikke ligner henne, men
i hennes egen familie var det en veldig sterk kvinne
som er kilden til all styrken hennes,
og det er så klart budskapet i historien:
se mot hvem du er, se mot arven din, ettermælet ditt.
Det er makt og styrke i det, men gjør det til ditt eget.
Så du er Light Girl?
Ja.
Familien vår er magisk.
Munee, jeg har sagt det så mange ganger opp gjennom årene.
Det er et studioområde i Bangkok som har tillat oss
å vekke Karachis gater til live.
Det er veldig sjelden at en storby som Bangkok
tillater filmer å gjøre om på hele områder.
Chris Glass har gjort en fantastisk jobb,
fra måten butikkene er planlagt,
skiltene, tingene Kamala ville hørt eller opplevd
om hun faktisk gikk nedover en gate i Karachi.
Det er det vi har brakt hit til settet.
De som spiller Kamalas familie, er ekte pakistanere fra Pakistan,
og de vet hva som gjør klærne interessante eller spesielle,
og hva som gjør rollefigurer interessante eller spesielle,
og du kan ikke bare improvisere og si:" Vi tar bare på deg dette."
Det var en god balansegang for oss alle,
å forstå at alle kunne sine saker.
Jeg har aldri vært i Karachi.
Jeg ble født der og dro dit da jeg var fem.
Men jeg husker det ikke.
Å faktisk få oppleve det på en måte, er ganske fantastisk,
og det er som om jeg og Kamala opplever alt
for første gang sammen.
Kamala drar til Karachi for første gang
og finner ut mer om kulturen sin, og det gjør Iman også.
Det er sprøtt, for jeg lærer mye mer
om Pakistan og kulturen og arven min av serien
enn av virkeligheten.
Jeg tar det som en seier. Moren min er veldig fornøyd.
Vi er i en ny by. Vi vil ikke at du skal havne i vansker.
Det ville jeg aldri.
Hun opplever
det som er kjent som kulturarv-vandringen i Karachi,
som er noe som skjer en gang i uka,
der folk går gjennom gatene og ser på all arkitekturen
som er der fra den britiske tiden, kolonitiden,
og det er butikker der folk kan kjøpe ting mens de går.
Og det er opplevelsen vi gjenskapte for Kamala.
Gamlebyen er stedet der mange flyktninger slo seg til da de kom fra India.
I Jersey City er det en scene med et Jersey City-skilt.
VELKOMMEN TIL JERSEY CITY
Det er i den første episoden.
Vi ville gjenta det, så vi laget vårt eget "Hilsen fra Karachi"-skilt,
og dette er håndmalt. Vi malte dette. Dette er metall.
Ville alltid ha paralleller mellom hennes verden
og Jersey City og Karachi.
Det er basert på lastebilkunst i Pakistan.
Vi ba lokale thailandske kunstnerne male dette for hånd.
Disse malerne er fantastiske.
De malte alle bilene.
Vi går bort til bilene om et øyeblikk.
Noe av det mest unike ved Sør-Asia
er at de har noe som kalles klunkebiler
og lastebilkunst. Dette er busser,
og nok en gang: Dette er malt for hånd.
Men jeg tror de kaller dem klunkebiler fordi de lager mye lyd,
klunkelyder mens de kjører ned gata.
De har alltid lenker nederst.
Du ser dem her nede.
Det er et trekk.
Jeg må innrømme at da jeg ble fortalt
at Karachi skulle gjenskapes i Bangkok,
hadde jeg et lite spørsmålstegn over hodet
angående hvordan det skulle skje.
Og fra det øyeblikket vi kom på settet,
føltes det bare som å være der.
Det er helt fantastisk.
Med Jersey City og Karachi...
Vi forbedrer det litt. Vi skrur opp volumet litt
med farger og visse ting.
Lokaleid. Lokalt blod, svette og tårer er det som fremhever smaken.
Du får ikke se Najaf selge seg. Jeg har ikke forandret meny på 14 år.
Det er mange lag her som vi har gått gjennom
for å skape Kamalas verden.
Vi gjør det. Der er Kamala.
Selv sengetøy. Ville hun ha hatt slikt sengetøy?
Ville hun ha hatt de gardinene?
Er gardinene fra moren?
For moren sa sikkert: "Her er gardinene dine",
i stedet for å la henne velge dem.
Men det er visse ting på rommet hennes som hun fikk velge.
Det viser personligheten hennes, og hun er en stor Avengers-fan.
Verden til Kamala har faktisk rot i Jersey.
Så selv om det er en filmatisering av en tegneserie
og du har humoren og tegneserie-stilen
og er i hennes verden,
ville vi ha en nær fysikalitet
som gjør at du føler at du er på gata med henne,
slik at det er en stor kontrast når superkreftene slår inn
og Marvel-universet slår inn. Du ser en forskjell.
Og dette er også en måte å skille ut serien vår på
fra de andre superhelt-filmene eller -seriene.
Mengden detaljene de bruker i alle settene.
Mengden ting de har bygget. De bygget en hel Circle Q.
De bygget bokstavelig talt Khan-huset.
De bygget en del av Coles videregående. De bygget så mye.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Si ja.
Og så gir du meg neven.
Dette er den rareste skolen
jeg noen gang har sett eller laget.
Jeg har laget et par skoler før,
og denne er absolutt unik med fargepaletten.
Vi elsker farger. Alt er veldig fargerikt.
De hadde ideen om å gjøre hele skolen rosa.
-Vi går inn for det. Vi blir loco. -Jeg bare: Alt rosa?
-De bare: "Ja, helt rosa." -Ja, alt rosa.
Og skapene er veldig blå,
-en stor kontrast. -Grønt gulv.
De hentet det fra tegneserien.
Tegneserien har rosa vegger og en lys blåfarge.
Sana var den første som sa: "Flott. Jeg liker fargene."
Og vi tenkte at dette var visuelt sett det beste
vi har gjort på hele livet.
Vi har allerede en flott første tagning,
og nå ser vi om vi kan gjøre det enda bedre.
Paletten er i Kamalas verden.
Om du ser på rommet hennes,
ser du at det støvete rommet i bestemorens hus
har samme farge som skolen.
Jeg føler det er en rød tråd. Det er en del av verdenen hennes.
Camelia, bra du ikke har blåmerker etter kanonball-hendelsen.
Jeg gikk ikke på videregående i USA,
så for meg var det en utfordring
å forstå den amerikanske videregåendeopplevelsen.
Jeg ville ikke bruke 90-tallsstereotypene
for hvordan videregåendeelever forventes å være.
Jeg ville de skulle
omfatte mer av verdenen rundt seg.
Du vil være tro mot kulturen
og det du sier om kulturen på begge sider,
både pakistansk gatekultur og amerikansk skolekultur.
Jeg liker smykket ditt.
Takk.
Det er faktisk navnet mitt på arabisk.
Det er så mange toner og nyanser i hele serien,
og for meg har det vært moroa i det.
Du er en rådvill jente, ikke sant?
"Er hun der eller er hun der? Hvor er Kamala?"
Ingen vet.
Og jeg vet at det er veldig gøy med fantasi.
Men akkurat nå må du ta deg sammen og bli med i virkeligheten.
SEREMONI SKUE
Det er bryllupet til sønnen vår, og slik det er
med alle store indiske brylluper, lever de opp til det navnet.
Vi har ikke små bryllup. Det er ikke det vi er kjent for.
Det føltes veldig spesifikt for kulturen og veldig riktig.
Det er så gøy,
tanken på et New Jersey- middelklasse-Bollywood-bryllup.
Hva er egentlig poenget med dette?
Det gir styrke til ekteskapet
så man kommer nærmere hverandre når man støter sammen.
-Er det faktisk sant? -Hvem vet?
Og du vil at folk skal kunne puste og ha det litt moro.
Det er komfortabelt å prøve å danse i dette.
Det er bukser, ikke et skjørt, noe som er sjokkerende.
Jeg føler meg fin. Det føles som bryllupet mitt.
Jeg brukte en sånn.
Du kan fordype deg i verdenen til Aamirs bryllup,
og det hjelper veldig.
Med tanke på historien var det viktig at denne dansen handlet om at Kamala
og familien og vennene hennes samles,
og følelsen hun har nær disse folkene og fellesskapet hun elsker.
Klikk.
Mange lærer forskjellige danser.
I det forrige store indiske bryllupet jeg var i,
var det sju til ti danser av...
Brudepikene har en, foreldrene har en.
Jeg vil få til trinnene.
Selv om det ikke er like elegant som når du gjør det,
skal jeg leke med ansiktsuttrykket, for jeg må flørte med henne.
-Akkurat. -Det vil jeg.
Vi ville at det skulle føles ekte og autentisk,
og samtidig ha mye moro og gode trinn.
Men det morsomme med bryllup er når familien engasjerer seg.
Jeg var danser som ung.
Jeg studerte klassisk indisk dans i åtte-ti år.
Jeg har utført en Bollywood-dans i en Bollywood-film før.
Senk det, venstre bein. Senk det, høyre bein.
Jeg er fra landet der dette skjer,
og jeg er flau og skamfull over å si at jeg aldri har gjort det.
Men med rollefigurene jeg har spilt,
har jeg aldri måttet gjøre det. Av og til, en gang iblant.
Men de har gjort det veldig lett for meg,
for de må ha sagt:
"La oss ikke kaste bort produksjonstid på å prøve å lære ham det."
Jeg nærmer meg.
For meg er det en mulighet til å dele
en stor del av en kultur jeg vokste opp med.
De har mer og mer energi for hver tagning.
Jeg vet ikke. Jeg tror det er det dans gjør med folk.
Det gjør dem glade, og det er det vi føler.
Da jeg hørte om danseøvingen,
ante jeg ikke at jeg skulle være med.
Så fikk jeg så klart telefonen.
Jeg dro inn, og tenkte jeg bare skulle være i bakgrunnen.
Jeg står foran. Så du vet...
Vi viser deg tydelig.
Bare fordi du ikke trodde du skulle være med.
Med Bruno.
Personen som muligens er den verste danseren du får se.
Jeg er opprømt. Det var en bra første tagning.
Det var mye energi.
Ja. Jeg visste ikke vi skulle gjøre alt.
Begynte med mye energi. Noen ting gikk galt.
Men det er derfor vi tar enda en tagning.
Ingenting gikk galt.
Jeg tror jeg nesten krasjet inn i tre stykker, men det går fint.
Saagar og jeg har vært venner i mange år,
så det gjorde det lett å ha kjemi.
Og han er en flott fyr, så han er morsom å spille med.
Tyesha var beskjeden, men Travina twerket på slutten.
Ja. Travina gir deg litt...
Å se dansen har vært veldig kult, og dekorasjonene til bryllupet,
for vi har bygget sånn opp mot bryllupet,
og å se hva det er og gjøre det, og så kampscenene, det er...
Det var to komponenter vi måtte forberede oss på i bryllupssekvensen.
En av den store Bollywood-dansen,
men i tillegg til det måtte vi forberede oss på
kampsekvensene mellom Kamala og skurkene.
Begge de tingene skjedde rett etter hverandre
i løpet av bryllupet.
Tiden vi brukte på å filme på det settet
og hele sekvensen, hadde oppmerksomheten vår på to steder:
dans og kamp. Jeg synes det er flott.
-Unnskyld. -Visste ikke at vi hadde gaver.
-Jeg tenkte: Hvor kom den fra? -Unnskyld.
Dans og koreografi og stuntkoreografi
er litt likt.
Det ligger mye planlegging bak.
Du må kunne trinnene og vite hvor folk står,
slik at du vet hvilke vinkler du filmer det fra,
og det krever den samme typen streng forberedelse.
Det var gøy.
Det flotte med serien er at vi har kunnet bygge
mange sett eller være på innspillingsstedet.
Så alt er veldig ekte.
Bak meg ligger AvengerCon, som er den første Marvel-tegneserie...
Jeg kan ikke si "tegneseriesamling". Fansamling.
Den første Marvel-fansamlingen som noen gang har fantes.
Den er i hjemmet til Captain America, Camp Lehigh.
Som forresten er i New Jersey, noe forfatterne oppdaget.
Veldig beleilig for oss, Jersey-helter.
Vi prøver å være profesjonelle, men det er veldig vanskelig,
når du har så mye gøy rundt deg.
Det er så gøy.
Vi prøvde å hylle samlingene som finnes,
men gi det en Marvel-vri.
Ekte rot.
Ja. Om slaget om New York.
Iman har aldri sett settet til AvengerCon, så dette blir første gang
hun ser det.
Det blir kult å se reaksjonen hennes.
-Velkommen! -Hei!
-Hvordan går det? -Bra.
-Hei. Tja... -Jeg er klar.
Jeg viser vei. Kom.
Her ser du et glimt alt, og... ta-da!
Det ser kjempebra ut!
Kamala og Bruno går gjennom AvengerCon med store øyne.
Kamala og Bruno beundrer Captain Marvel-utstillingen.
om "Ting Hulken har knust",
Første gang vi kom hit, hadde vi faktisk et møte.
Det var ikke noe møte på den første halvtimen,
så vi to bare løp rundt overalt.
-Som unger. -Ja.
Så mange detaljer, så gøy.
Dette er sprøtt.
Jeg har aldri sett så mange detaljer på et sett før.
Vi skal ta så mange bilder...
Jeg har vært på mange sett, og dette er fantastisk.
Du vil vise alle detaljer, men det er derfor dere er her,
slik at om det ikke blir med i den endelige versjonen,
kan vi fortsatt vise den digre slikkepinnen vår.
Det er fantastisk. Vi kan ha kameraet hvor som helst.
Dette er stedet der du har en utstilling
med alt Hulken har knust.
Fra slaget om New York i 2012.
Den koster 3500 dollar, men er knust av selveste Hulken...
Så det er verdt det.
En fiolin for 5000 dollar. Hulken gjorde dette.
Jeg ser etter den store Hulken-knyttneven, så jeg kan begynne å...
Kanskje bruke den i en scene.
Her kan du spise mat fra Åsgard, antar jeg.
Noe slikt som Bifrost-makaronien, som du ser her.
Ja.
Jeg føler meg som en unge igjen.
Jeg vet det! Jeg er en jentunge!
Som du ser, har du et digert Ant-Man-hode der borte.
Du har vannet, og folk kan sitte på hendene og ta bilder.
Adil slapper av i hånden til Ant-Man.
Når Kamala endelig har aktivert kreftene sine,
ender det digre hodet opp på stakkars Zoes fjes.
Ikke nødvendigvis. Du redder henne, ikke sant?
Ja, men jeg forårsaker mye skade også.
Hennes første heltemodige handling er å sørge for
at et digert Ant-Man-hode ikke faller på en klassekamerat.
Det blir episk. Det kommer til å rulle overalt,
og vi skal bruke seler.
Folk knuser inn i ting...
-Sprø ting skjer. -...og alt flyr veggimellom.
Eksplosjoner!
Jeg kunne ha vunnet cosplaykonkurransen. Men jeg gjorde det.
Ikke si det til noen.
Slutt. Jeg hadde aldri sagt det til noen.
Aldri?
Aldri aldri.
GATE HIMMEL
Overraskelse!
Overraskelse.
Det fine med Marvel Studios er at
de ikke beklager at Marvel Comics-kostymene
er overdrevne, ville og fargerike. De spiller på det.
Da vi laget cosplay-kostymet, var det kjempegøy,
for Kevin sa: "Få det til å se mer rotete
"og sprøtt ut."
Vi tøyde det så langt vi kunne,
for det er noe Bruno og Kamala laget.
Det blir ikke perfekt. Det må være fargesterkt
og glorete. Til og med hjelmen hennes
er vill og sprø, men supernerdete.
Er vi sikker på at vi kan ha den på?
Det er en hyllest.
Vi laget en Kamala som var en perfekt blanding av en kunstner,
men en litt nerdete person,
men også superfan og en
som var uanstrengt og kul på sin egen måte.
Er det det superhelter har på seg nå?
Jeg har den praktiske masken Bruno laget til meg,
for den beskytter meg og dekker fjeset mitt så ingen kjenner meg igjen.
Og vi bruker AvengerCon-skjorten vår.
Selv om jeg havnet i knipe,
fikk Kamala skjorten. Det er en seier for meg.
I løpet av de seks episodene
finner hun seg selv og blir en man kan se opp til
på sine egne premisser.
Og ideen bak kostymet hennes
var at det var elementer som var lånt fra Marvel-universet.
Det at hun var fan av Captain Marvel,
og at hun vil etterligne ting
som er fine ved Marvel-universet,
men hun bidro med mye fra sin egen kultur.
Det er en historisk dag, for det er første gang
vi skal se det ferdige kostymet til Ms. Marvel på skjermen.
KOSTYMEPRØVE
Er det Ms. Marvel?
Jeg kan puste i det.
-Det er alt man trenger. -Det er alt jeg trenger.
Det er første gang vi ser det på video med masse folk.
Vanligvis er det i vognen min,
og lyset suger.
Men her er det, og jeg er fornøyd. Nå skjuler vi det for verden.
Superdrakten var det mest utfordrende, og også det mest spennende.
På grunn av situasjonen med korona
og situasjonen vi jobbet i,
bestemte vi oss for å lage drakten selv
på huset, på vårt bitte lille kostymeverksted i Atlanta.
Det var første gang for oss alle at vi laget en superdrakt.
Vi hadde selvsagt tegneserien som mal.
Vi så mye på den, men det virker som resultatet ble
en slags hybrid av det som er i tegneserien
og det Kamala bidro med selv,
og det jeg og teamet mitt bidro med.
Det må utføre mange forskjellige oppgaver.
Det må være en Marvel-superdrakt,
en pakistansk superdrakt.
En behagelig superdrakt, en hjemmelaget superdrakt.
Ha islamske elementer, Marvel-elementer, fargeelementer fra Captain Marvel.
Men det var en vakker utfordring, og jeg synes...
Jeg håper vi klarte det.
Superdrakten er sprø. Det er veldig uvirkelig.
Jeg gråt i går kveld fordi jeg ikke visste hvordan jeg skulle forberede meg.
Så jeg gjorde det ikke. Men jeg tror ikke noen kan forberede seg på dette.
Jeg kledde meg ut som Ms. Marvel på halloween for tre år siden,
og jeg så på de bildene.
Forskjellen er sprø.
For det første kjøpte jeg alt brukt og fikk besta til å hjelpe meg,
sydde på lynet, og det var et helt øyeblikk,
og nå bruker jeg den i Marvel-universet,
og det er... Jeg kan ikke få sagt hvor kult dette er.
Det er veldig... Hjertet mitt er veldig fullt.
FELLESSKAP KOSMOS
På mange måter er dette
essensen av Kamala Khans opprinnelseshistorie fra tegneserien,
men det er også veldig annerledes. Det er en sann filmatisering på alle måter.
Det jeg ble mest tiltrukket av,
var tanken på familiearv
og kreftene som blir nedarvet.
Jeg kan ikke lage stjerner, men jeg kan lage sirkler.
Kamala har evnen til å mane frem hardt lys, eller noor.
Hun bruker det til å lage plattformer,
og hun kan forstørre nevene sine.
Så vi har det. Det er veldig annerledes fra tegneserien.
I tegneserien kunne Kamala skifte form
og vokse i størrelse og bli veldig liten.
Det var nok en bevisst innsats
NORDIN RAHHALI VISUELLE EFFEKTER
for at hun ikke skulle føles som Mr. Fantastic eller Elastika.
Vi hadde noen tidlige konsepter før jeg fikk ideen
om at hun kunne lage rustning eller innhylle kroppen
i et beskyttende element.
Jeg så dette som en mulighet. Hvor ofte
får man komme inn i Marvel-universet og finne på en evne fra bunnen av?
For meg er det det mest spennende,
det morsomste man kan gjøre.
Jeg elsker ideen om at hun kunne manipulere
en energi fra en annen kilde.
Sana beskrev den som...
Se for deg at du ser på en refleksflekk og fanger den.
Du herder en refleksflekk du ser med øyet eller gjennom optikk.
Jeg synes det var en interessant beskrivelse.
Jeg begynte å skape måter
å lage det hun bygger på,
en energi hun kan skape eller kanalisere gjennom seg selv
og mane frem i vår dimensjon som gjenstander.
Jøss, det er...
...fantastisk.
Hvordan føles det?
Som en idé som vekkes til live.
Plattformer var noe som tillot henne å komme til steder
en ikke vanligvis når.
Hun kan ikke fly, men hun kan løpe utfor en bygning
og fortsette å løpe over den til en annen bygning,
eller komme ned på gatenivå.
Hun kan lage vegger eller skjold,
og til slutt kan hun forstørre nevene sine,
som er helt... Jeg ville hylle tegneserien der.
Sjette episode er siste akt,
så det er i bunn og grunn tredje akt i en film.
Den har action og lidenskap og drama,
og det bygger seg opp
til et crescendo, crescendo, crescendo.
Du sitter på kanten av stolen og plutselig: Bang!
I dag skal vi gjøre et superkult eksplosjonsstunt
med skuespillerne våre, der vi skal dukke bak hjørnet
før det eksploderer.
Forhåpentlig går det bra, for vi kan bare gjøre det én gang.
Ja!
Pent!
Noen spørsmål?
Hvorfor er "helt" feilstavet?
Aamir sniker seg med i planen
og skremmer livet av alle,
og nå er Aamir en del av Kamala Khans store plan.
Det er det jeg gjør. Jeg feier bare inn
og tar kontrollen. Tror jeg, i alle fall.
-Men jeg har egentlig null kontroll. -Slutt å lyve.
Det er akkurat det som skjer med Aamir.
Ja, det er greit, for det er bare i hodet hans.
Så lenge han er glad og selvsikker...
Vi fikser det.
Ja. Jeg er alltid glad og selvsikker.
Ja. Denne planen utfolder seg, som du ser. Det er en tavle der.
Skal vi stoppe Skadekontroll med softballer?
Nei. Vi skal hale ut tiden med softballer.
Zoe er den egentlige planen.
Vi har masse slags dingsebomser og feller og Zuzu-systemet.
Zuzu-systemet er her.
Og jeg har hjernen min.
Jeg tror faktisk det snarere er Brunos hjerne, men greit.
Du har skjegget mitt.
La oss gå videre!
Du skal gjøre stuntet selv.
Jeg vet det. jeg er så spent.
Det har bygget seg opp i hodet vårt lenge,
så jeg tror alle tenkte: "Herregud, jeg håper det svarer til forventningene",
og ikke bare gjorde det det, men det overgikk dem.
Jeg kunne ikke fatte
størrelsen på et slikt prosjekt.
Det er utrolig hva de klarer.
Og det er selvsagt enda kulere å se det personlig.
Opptak!
Akkurat som kutt. Vi går fra "det funker" til boms i bakken.
Det fungerer.
Og vi følger bildemanus.
Dette er finalen i sjette episode.
Det er mye som skjer mellom Kamran og Kamala.
Hun begynner sakte å finne frem litt mer,
og begynner sakte å kontrollere kreftene.
For Kamran er det overveldende, og det strømmer ut av ham.
Det er som en rasende elv, såpass at
han mister kontrollen og pulserer
og skader folk han ikke vil skade.
Vi bygger opp til scenen der
SWAT-teamet stormer inn og skyter på Kamran,
og det er derfor denne veggen her borte er knust.
Scenen vi nettopp har filmet, er noen øyeblikk etter det,
når Kamala bare ser på Kamran
og trygler ham om å ikke gjøre det han er i ferd med.
Og det er da han sier: "Pokker heller", og går ut
i skuddlinjen igjen og virkelig bruker kreftene sine.
Alle skapene flyr av sted, og det var herlig.
Stuntteamet gjorde en fantastisk jobb med å ikke bli knust.
Jeg mistet balansen. Nei! De må dø igjen.
Skyt! Én, to, tre! Stå stille!
Vi er her nå, utenfor skolen,
der den episke finalen av sjette episode finner sted.
Vi har Kamran og Kamala og alle ungdommene.
De er utenfor, og det er i bunn og grunn et slag.
Skyt!
Masse superkrefter, masse kule greier.
Jeg tror også det er øyeblikket da Kamala Khan blir Ms. Marvel.
Hun blir stor, og vi ser henne i hennes fulle form.
Vi ser den ekte varen, hva hun egentlig er.
Hun tar på seg rustning.
Det harde lyset du har sett
lommer av i hele serien,
dekker hele kroppen hennes, og hun blir enda større.
Større enn hun kan se for seg.
Dette var et stort stunt, noen fysiske effekter,
og det er der Kamala blir stor for første gang.
Hun hopper og krasjer for å uskadeliggjøre sonarkanonen,
og sammenstøtet får bilene til å fly.
Det er et minneverdig øyeblikk for helten.
Ja!
Verden pleier å få folk til å føle seg små,
og det er opp til Kamala å ta opp mer plass
og virkelig vise mer og mer av seg selv,
og det var egentlig derfor vi bestemte oss for å ha dette øyeblikket på slutten.
Det er et stort høydepunkt der vi får se
alle figurene fra Jersey City.
Alle fra gyrobod-fyren til folk på skolen.
Alle samles, og det er et sterkt øyeblikk.
Kamran.
Kamala og Kamran blir fanget
i en diger kuppelboble-greie av lysenergi,
og de har en hel samtale om
at man kan være mer enn én ting,
for det... Alle minoriteter må håndtere dette,
at... Jeg, for eksempel, om jeg drar til Pakistan, er jeg for canadisk.
Om jeg drar til Canada, er jeg for pakistansk.
Men du får lov til å ha en mellomting og være begge deler.
Kamran er delvis djinn og delvis menneske.
Kamala er delvis djinn og delvis menneske.
Og de er sammen og finner den fine mellomtingen.
Hva skal jeg gjøre nå? Hvordan kan jeg være normal?
Normal finnes ikke.
Det er bare oss og det vi gjør med det vi har fått.
Jeg kjøper tid til deg.
Jeg er heldig som får være her,
for at folk forelsket seg i Kamala,
for at de forstår det hun står for.
Jeg håper bare at folk vet at vi har lagt ned blod, svette og tårer
ned i en av menneskehistoriens mest kaotiske tider
for å fortelle en historie som betyr noe for mange,
og som er veldig viktig.
Og vi mente det.
Jeg har tenkt mye på begynnelsen av tegneserien
og utgave nummer én og presentasjonen av denne historien,
og det å være her i Thailand og se rundt meg
på alle folkene som har vekket historien til live,
som jeg ikke kjente for ett år siden, for fem siden,
og absolutt ikke for sju år siden, da vi skrev denne historien
og skapte denne figuren, det er veldig stort.
Alle prøvde å få inn det siste slaget.
-De klippet oss bort. -Vi lyktes ikke så godt.
Alle er så engasjert i å være en del av dette,
og alle skjønner hvor spesielt prosjektet er,
og hedrer det hver dag.
Om mange år skal jeg se tilbake på dette
og vite at vi gjorde noe som betød noe,
som var viktig, og det var rett tidspunkt til å fortelle historien.
Og ved å gjøre det har vi forhåpentligvis
tillatt mange unge kvinner rundt om i verden
å bli superhelter i sine egne lokalmiljøer.
Vi går inn i en ny fase i Marvel-universet,
og jeg tror publikum er klare for å se forskjellige typer superhelter.
Vi er på et punkt hvor det finnes store fans av filmene.
Hva er vel mer moro enn å se en jente
som er en stor fan av de samme folkene vi er, slutte seg til dem?
Det er veldig interessant å se parallellen
mellom figuren Kamala Khan og Iman Vellani selv,
for Kamala Khan er en jente som ikke forventet å bli en del av
superheltene, av Avengers.
Hun var stor fan av Captain Marvel og de andre Avengerne.
Men hun er bare en normal brun jente fra Jersey
som ikke tror hun vil bli en del av det.
Det er også Imans historie.
Det er en jente som vokste opp som oss andre, med Marvel-filmene.
VI GLEMMER IKKE
Jeg gråter. Dette er så bra!
Men hun trodde aldri at hun skulle bli en del av dem.
Hun trodde ikke hun kom til å bli en av skuespillerne
og en superhelt selv.
Så det er en litt meta fortelling.
Vi forteller om Kamala Khan,
men vi forteller også den personlige historien om Iman,
og jeg tror du merker det på måten hun spiller figuren på.
Det føles skjebnebestemt. Det var skjebnen hennes. Utrolig.
Du er absolutt
og har alltid vært vår egen lille Ms. Marvel.
Jeg er superhelt nå. Så det er normalt.
Jeg tar en kaffe med Spider-Man i morgen.
Kanskje jeg ser en film med Iron Man.
Det kan skje.
Hvordan føles det? Går det bra?
Akkurat som en stol!
Ja.
Vi glemte dansetrinnene helt.
Dette er tantenes sjanse til å henge med de kule ungdommene.
Jeg har ikke ødelagt alt enda, så det er bra.
-Jeg har det, men det var et uhell. -Ja.
Vi har faktisk gått gjennom det over 20 ganger,
og det er bare gøyere for hver gang.
Jeg kunne sett på dette for alltid. Det er kjempegøy.
Ferdig. Jeg skal bli proff.