Jeg hadde prøvd å få de skitne fingrene mine på Marvel i mange år,
JESSICA GAO FORFATTER
så jeg møtte Brad Winderbaum angående Black Widow-filmen.
Jeg elsket She-Hulk selv da, så jeg hadde henne med i forslaget.
På et tidspunkt sa han til og med:
"Føles litt som om du foreslår en She-Hulk-historie med Black Widow i",
og jeg sa: "Skyldig."
Så da jeg ikke fikk jobben, var avskjedsordene mine til dem:
"Om dere lager She-Hulk, må dere ringe meg, for om ikke
"brenner jeg ned bygningen."
Kevin kunngjør at de skal lage She-Hulk
som serie, og jeg blir rasende,
for jeg ser på mobilen.
"Ingen tapte anrop fra Marvel Studios.
"Jeg sa hva som kom til å skje."
Og forloveden min sa bare: "Slapp av."
Og neste dag fikk jeg en telefon
fra Marvel for å se om jeg ville legge frem et forslag,
og jeg sa selvsagt:
"Jeg tror jeg hørte noe om en kunngjøring?"
Jeg var faktisk stor fan av She-Hulk som barn.
KAT COIRO REGISSØR
Jeg tenkte på henne som
den eneste rå kvinnelige superhelten som hadde egen tegneserie.
I den faktiske presentasjonen sin
hadde Kat et bilde av seg selv
som "mager tenåring"
der hun leste She-Hulk-tegneserien.
Hun pleide å kjøpe den hver uke,
og det var spennende og formativt.
Det var akkurat da alt skjedde med pandemien.
Jeg hadde mitt første møte, og det var fryktelig for verden,
men god timing, for mannen min, Rhys,
eide faktisk alle de gamle tegneseriene,
og vi gikk i kjelleren hos moren hans og fant dem,
og jeg fikk gå gjennom alle tegneseriene jeg elsket,
og huske hva som var spennende med She-Hulk.
Og det som var spennende ved henne, var at hun brøt den fjerde veggen,
var så uærbødig og stor, sterk og dristig,
og så mye av det hun gjorde, var banebrytende.
Det jeg elsker ved Jens historie, er at hun er en ung kvinne
som har brukt så mye tid på å jobbe
ANU VALIA REGISSØR
at hun ikke har fått sjansen til å dyrke det romantiske livet,
tilbringe tid med venner,
bare leve et morsomt liv som en ung, voksen kvinne, og så
skjer det noe stort med henne, og bare:
Hvordan navigerer man hverdagslivet,
prøver å være flink i jobben, prøver å være en god venn,
prøver å finne ut hva du vil ha som person,
og så som hulk.
Hva snakker du om? Jeg skal ikke bli superhelt.
Hva skal du ellers gjøre som hulk?
Gå tilbake til karrieren.
Det jeg liker best ved Jen/She-Hulk,
er selvmotsigelsene.
Hun er så fiksert på jobben, men har også et digert hjerte
og vil forelske seg.
Og på en måte
elsker hun å være She-Hulk, men samtidig misliker hun det.
Hun er ganske direkte i den selvmotsigelsen.
Vi har nettopp startet en supermenneskeavdeling,
og jeg vil at du, altså She-Hulk, skal være ansiktet utad.
Det var en samtale selv i metodologien
om hvordan vi skulle filme.
På et tidspunkt snakket vi om
hvorvidt vi skulle gjøre det på gamlemåten, som Bill Bixby
og Lou Ferrigno, og finne
en flink skuespiller med en viss høyde
og så la en kroppsbygger spille She-Hulk.
Vi hadde mange diskusjoner
og så på mange forskjellige muligheter, og til syvende og sist
endte det med: "Vi må finne den beste skuespilleren til jobben
"som vil bidra mest til rollen", for til syvende og sist
skal hun være et to meter høyt, grønt datagenerert bilde,
og vi må føle at det er et menneske,
og kjøpe det hun selger.
De dustene måtte ikke takle dette sin første dag på jobb.
Jeg håper de dør i en brann.
Ikke egentlig. De kan dø av alderdom, men i morgen.
Jeg har alltid tenkt på dette som en komisk rolle,
så jeg tenkte at vi trengte en komiskuespiller.
Det må være en med komisk sans,
som har mye erfaring med komedier,
men så fikk Tatiana rollen,
og hun fikk meg til å endre oppfatning av figuren.
Hun gjorde Jennifer Walters og She-Hulk til et ekte menneske.
Jeg er en hulk. Kan jeg ikke bare brase inn?
De har våpen, Jennifer.
Bra at She-Hulk er usårbar, Matthew.
Ikke bare er jeg superhelt for første gang,
men jeg får også lage en skikkelig komedie,
og det er spennende.
Og med manus som Jessicas
er det kjempelett, og alle birollene er fantastiske,
alle gjestestjernene er en flott gruppe mennesker,
så det føles for første gang fullstendig fordypende ut,
noe jeg har opplevd i små doser,
men dette føles som en helt annen verden.
Hvem er de to minst sannsynlige til å spille Hulk?
Hun er kjempemorsom.
-Uenig, men jeg har det gøy. -Du er kjempemorsom.
-Du er flink med komikk. -Han er den morsomme.
Jeg har aldri hatt sjansen.
Jeg vet det. Er det ikke... Som seriøs skuespiller føler du ikke
at du må gjøre seriøse ting,
-når du egentlig vil spille komedie? -Ja.
-Hva er det? -Ikke gjør meg sint.
Du ville ikke likt meg...
Vi ville at She-Hulk skulle være Tatianas fremføring.
Målet vårt var å ikke bruke nøkkelbilder av ansiktet.
Hun er fantastisk. Du vil ha all prestasjonen.
Så hun brukte heldekkende bevegelsessporingsdrakt
som får den fysiske, kroppslige fremføringen,
og så hadde hun et hodekamera.
Det filmer alle de små prikkene,
og de prikkene blir lagt inn i et system som kan lese dem
og lage ansiktsbevegelser av dem.
Mys mot venstre. Mys mot høyre.
Blunk. Blunk med høyre. Blunk med venstre. Bra.
Gullstandarden for bevegelsessporing nå er det vi kaller optisk sporing.
Det er det du kjenner igjen som å ha små
bordtennisball-lignende greier,
som vi kaller reflektive markører på visse punkter på kroppen.
Det krever rundt 50 kameraer i studioet,
og alle må være perfekt satt opp og kalibrert.
Det tar selvsagt tid å sette opp alle kameraene,
og alle scener med mange folk,
når hun sitter ved skrivebordet, er plutselig beina skjult
og vi ser ikke bekkenet lenger.
Da bruker vi en inertialdrakt.
Slike drakter bruker innebygde sensorer
som også fungerer med signaler.
Vi laget en liten stasjon, og den snakker med alle sensorene.
Det eneste kinkige med det
er at det ikke er like presist som optisk sporing.
Inertialdrakten pleide å være med på innspillingssteder
for raskt oppsett og nedplukking,
og optisk når vi var på et stort sett og skulle være der noen dager.
Vi gjorde alt. Vi hadde bevegelsessporing,
ansiktssporing,
Tatiana gjorde alle tagningene,
stuntpersonen hennes gjorde også tagningene,
animasjonen prøvde å spore bevegelsessporingen.
Tatiana har kroppen sin,
og den er ganske annerledes enn det She-Hulk er,
så Tatiana gjør én ting.
Når du har She-Hulk, føles det slikt.
Og folk snakker ikke slik! Men det er sånn det virker
når du har høyden og størrelsen hennes.
Så vi måtte temme
overgangen mellom det Tatiana gjorde med She-Hulk,
så det skulle føles riktig for figuren,
uten å bli en karikatur.
En som She-Hulk krever mye tid.
Hun har også flere komplikasjoner med langt, strømmende hår,
så hun blir automatisk vanskeligere enn andre figurer.
Hun har også 25 kostymer, og det er veldig uvanlig.
Vi begynte med garderobeavdelingen,
og så gikk vi videre derfra.
Vi hadde også en skuespiller, Malia, som er to meter,
og hun brukte en versjon av kostymet,
og det var en verdifull referanse for oss med visuelle effekter.
Det var noe av det morsomste med denne figuren,
ANN FOLEY KOSTYMEDESIGNER
å kunne lage begge versjonene av kostymene,
hvordan de ser ut på Tatiana, som Jen, og så She-Hulk.
Vi fikk laget en dukke,
basert på det She-Hulks mål hadde vært,
og vi har det som referanse
når vi lager kostymene, slik at vi kunne se
hvordan drakten er etter at hun har forvandlet seg.
Vi studerte mange forvandlinger på kamera.
Det finnes mange måter å gjøre det på.
Og når Jennifer blir She-Hulk,
skal det være sømløst, naturlig og lett.
Ja. Helt ned, liten, puslete.
Noe vi virkelig likte i visuelle effekter,
var å finne referansematerialet.
Vi hadde en intervallvideo av et jordbær som modnet,
og det var den største inspirasjonen.
-Ser du? -Nei. Jeg gjør dette.
Dette er helt nytt.
Vi er i studio. Vi lager scenene der
Jen har blitt fetter-nappet av Bruce
og er i laben hans på stranden,
der hun får hulk-opplæring.
Herregud, Bruce, hva i alle dager?
Det føles som om jeg dør om jeg ikke forvandler meg.
Lærer å være en hulk,
hvordan spise som hulk, hvordan kle seg som hulk,
hvordan kontrollere forvandlingene,
men det som er kult, er at hun er flink til å kontrollere dem.
Mye bedre enn Bruce er.
Utløserne er sinne og frykt.
Det er utgangspunktet for alle kvinner som finnes.
Det er mye lettere for henne enn det var for ham.
Det er litt frustrerende.
Da kan vi vel bare
hoppe over alt det, da.
Han vil være mentoren hennes.
Det finnes ingen annen person
i universet som på en måte
har opplevd det han har opplevd,
så jeg tror han er begeistret
for å ha en å snakke med det om,
men hun ligger langt foran ham.
-Greit. Lær meg å hulke. -Ja! Altså, greit, mener jeg.
Mark er fantastisk. Han er så leken og åpen,
for jeg tenker meg det må være rart
å ta denne rollefiguren du har kjent i mange år,
som du har utforsket i visse kontekster,
men så må du ta ham ut av den konteksten og sette ham
i en helt annen stemning i en veldig annerledes verden.
Det er morsomt å se ham
utforske figuren på en helt annen måte.
Jeg har gjort dette i nesten ti år nå,
og jeg synes vi har gjort en god jobb med å variere
og ta med figurene, både Banner og Hulk, til forskjellige steder.
Det har absolutt gjort det interessant for meg,
og det er en helt annen... Virkelig spille lange scener,
og spille med en annen person,
som bruker bevegelsessporing. Jeg har ikke fått gjort det.
En gang var jeg den andre fyren i over to år.
-Det var på en annen planet. -Jeg kan ikke være sånn i to år.
Nei, jeg var i rommet. Jeg sa "en gang".
Du har så mye å lære om å være hulk.
Jessica og forfatterne traff spikeren på hodet
med tanke på at det er et så spesifikt søskenforhold.
-Selvgode Hulk. -Smarte Hulk.
Man er ganske selvgod når man kaller seg smart.
Jeg fant ikke på det.
Det er lite lytting og mye forklaring.
Og begge er skråsikre.
-Kom igjen, Bruce! Slipp meg ut. -Ta på hjelmen igjen!
Det føles veldig iboende, og det var på en måte
et naturlig sted for meg og Mark, av en eller annen grunn.
-Bruker du falske vipper? -Nei. Hva snakker vi om?
Dette er helt naturlig.
-Det er kjempegøy. -Det har vært morsomt. Det...
-Det har vært fint. -En teit tid.
-Det er dum moro. -Det er dumt, ja.
Og det er den beste moroa.
Nei, det vanskelige i den fine tiden.
-Fin tid i den vanskelige tiden. -Fin tid i den vanskelige tiden.
-Søren. Det var rett første gang. -Greit.
Designavdelingen laget fantastiske sett.
Vi var på stranden, og vi laget utsiden
JASON TAMEZ LINJEPRODUSENT
på et studio-område mot blåskjerm.
Bygget tikibaren og en del av garasjen hans,
og vi har en kamp mellom Hulk og She-Hulk.
-Idiot! -Tosk!
Vi fikk gjøre våre egne stunt.
Vi fikk gjøre
-vår store stuntkampscene sammen. -Ja.
Vi hadde øvelser der de konkurrerte om å kaste kampesteiner,
og hun vinner.
Det var et av favorittøyeblikkene mine i hele filmingen,
der de bare slapp seg løs.
Baren min!
Hva mer? Vi slo i bakken.
-Vi hadde hulkhopp, vi dyttet. -Du dyttet meg.
-Vi hadde kokos... -Vi hadde kokostid.
Ja, og jeg traff deg i fjeset hver gang.
Ti stykker bommet på meg, og den eneste som traff, var henne,
hver eneste gang.
Opptak!
Jen, jeg vil vite alt om deg.
Du er en offentlig person nå. Og jeg er nesten berømt. Ja!
En av de første jeg tenkte på til dette,
etter Tatiana hadde fått rollen, var Ginger.
De er omtrent jevngamle, og det var viktig for meg,
at de var jevnaldrende og ekte venner.
De er ikke bare jobbvenner. De forstår hverandre på alle nivåer.
Tror du skal bli avenger.
Få Captain America. Sørg for at han har gjort det før,
-så han kan hjelpe deg. -Ha det.
Dette var den ene rollen
vi hadde kjemiprøver for,
på grunn av at forholdet deres
er en av kjerneelementene serien avhenger av.
Om du ikke tror de er venner,
fungerer ingenting.
-Vi hadde en scene der... -Ja!
-Dette er galla-scenen. -Ja.
Og jeg og Ginger gikk inn...
Til kul musikk. Vi valgte sangen.
-Ja, vi gjorde en hel greie. -Vi så bra ut.
Og Kat ga oss tilbakemeldingen etter tagningen:
"Kan dere gjøre det kult?
-"Gjøre det kult, vet du?" -Ja, og vi lo, for
vi hadde vært på vårt kuleste,
og vi syntes vi hadde vært kjempekule,
så jeg visste ikke hva mer jeg kunne gi.
Gingers hjerne funker fortere enn noen andres,
spesielt min.
Hun er den skarpeste jeg har møtt.
Det er lett for henne å improvisere.
Hun har alltid flyten.
Om det går dårlig, har vi fem stykker til mahjong.
-Ja! -Hva er det?
Det er et spill. Vi må gå og kjøpe kinesiske brikker...
Det høres mer ut som min stil.
Jeg vil heller det enn fem menn samtidig.
Så legg det til profilen din.
Flaks for meg at de støtter meg,
og jeg får mye frihet til å leke og bruke hjernen min.
Improvisasjon er favoritten min.
Jeg er så takknemlig for at de lot meg være egenrådig.
Det er fyren som sier: "Du trenger ikke bruke sminke."
Han ble født med lillefingerringen.
Han brukte solbriller inne.
Turkise som matchet
-fargen på skjorten hans. -Ja.
-Trenger en tjeneste. -Greit.
Kan du stå i kø med meg og vente på et joggesko-slipp?
Iron Man 3-skoene kommer ut.
Bare ett par per kunde.
Hvorfor trenger du to?
Ett til å bruke, og ett til å lagre.
Jeg elsker dynamikken mellom Pug og Nikki.
Pug er så oppriktig, akkurat som Josh i virkeligheten, og veldig ivrig.
Han er bare der for å støtte jentevennene sine.
Det var alt jeg ville det skulle være.
Det er sprøtt å vite at du jobber i Marvel,
og du får vekke til live figurer
fra tegneseriene.
Å spille Pug og se hvordan denne verdenen
ser ut i Marvel-universets jussverden...
Jeg er ganske glad for å være en del av det.
Jeg synes jeg valgte rett firma. Flaks for meg at de også valgte meg.
Jeg laget en velkomstkurv til dere.
Det er kontorrekvisita der, så dere kommer i gang.
Snacks. Og et kart til det beste toalettet for å bæsje.
Takk.
Jeg synes det er viktig å vise dynamikken på arbeidsplassen.
Du har et vakkert sted der hun jobber,
og det kan være skremmende.
Men i hjertet er det den samme
arbeidsplassdynamikken som folk er vant til, med sjefen
som man prøver å imponere, men du kan ikke
tolke ham. Og det vet de.
Du har vennene du jobber med, og du navigerer
vennskapet, selv om personen jobber for deg.
Det er en medarbeider du vil være venner med,
men hun er kul og du vet ikke når du er med.
Det er mye som skjer.
Hun er upåklagelig. Hvor handler hun?
Et sted med betjent parkering.
Mallory Book er den som aldri har tapt en sak,
og det er skummelt å spille.
Hun er veldig flink i jobben sin.
Jeg tenker på henne som en superhelt i retten.
Takk, dommer.
Som du vil se, bestrides ingen fakta her
som krever en rettssak.
Da jeg fant ut at hun skulle spille Mallory,
klikket jeg helt, for jeg var så spent.
Og da jeg faktisk fikk jobbe med henne
og se nyansene hun gir Mallory...
Mallory er skrevet som en iskald, urørlig person.
Men Renée knytter inn vakre, menneskelige øyeblikk.
Som du ser i "om meg"-delen,
skrev klienten min:
"Stor, grønn, og i denne buksa er jeg skjønn."
Jeg mener det, og jeg er rasende.
I tegneserien er Titania enda en kvinne med superkrefter,
men hun er ikke like sterk som She-Hulk.
Hun er kjempefokusert på å felle She-hulk,
og det antydes at det er sjalusi.
Vi ville gi henne mer kompleksitet, men også gjøre henne mer moderne.
Om det fantes en kvinnelig skurk med superkrefter i dag,
ville hun ha vært på sosiale medier.
Kan du ta et bilde?
-Herregud, ja. -Nei.
Trekk litt unna. Gi meg litt plass.
Og det flotte med Jameela er
at hun forstår den type personlighet perfekt.
Prøv å si det til de tusen av fortellingene fra fansen min
som har hatt fantastiske resultater
med min eksklusive kolleksjon She-Hulk-eksfolianter,
som jeg tilfeldigvis har med en gratisprøve av
og legger frem som bevis.
Jeg trodde jeg skulle spille en
som forgifter folk, for det var de sidene jeg leste.
De sier ingenting i Marvel.
De er veldig hemmelighetsfulle.
Og jeg visste ikke at jeg skulle gjøre stunt
før jeg hadde signert kontrakten.
Så jeg kom til Atlanta og trodde jeg fikk en rolig tid.
Og de bare. "Velkommen til seks måneder med stunt."
Jeg er så sterk nå. Dette er 45 tonn som jeg løfter nå.
Og det er lett for meg.
Jeg var veldig redd.
Hun ringte meg og sa:
"Jeg har aldri trent før.
"Jeg har aldri slåss før." Og jeg tenkte:
"Å nei. Hva kommer til å skje?"
Og da hun dukket opp, var hun så tøyelig. Jeg sa:
"Vi kan jobbe med det. Du kan ta noen spark."
Hun liker å spinne. Jeg bare: "Figuren din spinner.
"Du sparker, og så spinner du til en annen kamp."
Hår, sminke og klær er viktig for henne.
Men likevel. Hun kom for å vinne.
Ser du det? Det var fem måneder med trening.
Bare hyggelig.
Bryllupsepisoden kom fra Jessica Gaos vakre hjerne.
Den er basert på livet hennes.
Parmassasje om ti minutter.
Jen. Jeg skulle booke en til deg, men så tenkte jeg:
"Hva tenker du på, Lulu? Jen er ikke med i et par."
Det er klassikeren.
Du må dra hjem til bryllupet til barndomsvennen din.
Og det er en fæl person.
Jeg vil ikke at du skal være hulk i bryllupet.
La meg få dagen min, Jen.
Patti Harrison spiller Lulu, og hun er en stjerne.
-Hei. Hei, Jen. -Lulu er en skolevenn av Jen.
Jeg gikk på skole med slike jenter.
De finnes. Og de har all rett til å finnes.
Men det betyr ikke at
de ikke gjør livet vanskeligere for alle rundt seg.
Hvordan kunne du gjøre dette mot meg på bryllupsdagen min?
Nå er alt ødelagt!
Jeg trodde alltid at om jeg møtte henne,
så ville jeg være for redd til å snakke. Og jeg var det.
Men jeg fikk fanjente-tingene unna tidlig,
og jeg elsket å jobbe med henne.
Tatiana er et ekte monster.
Hun er et av de giftigste menneskene jeg har jobbet med.
Jeg elsker henne og ville drept for henne.
Og jeg ville drept den hun ba meg om.
Er She-Hulk i bryllupet mitt?
Jeg elsker deg.
-Vis meg Matcher-profilen din. Jennifer. -Nei.
Jeg tror alle kan være enige i at
Marvel-universet har manglet S-E-X.
Hvorfor har ingen et kjærlighetsliv i Marvel-universet?
Folk har kjærlighetsliv.
Jeg var veldig glad for å ha det i serien vår,
for det er en stor del av alles liv.
Og her er saken. Dating i 30-årene er allerede fælt. Forferdelig.
Men så slenger du med alt dette i tillegg,
og da får hun det forferdelig.
Det var en test for å sjekke at du lytter.
Jeg liker å ha små tester på første daten.
Jen kan være ganske anspent,
og så fiksert på jobb som sitt eneste definerende trekk,
og Nikki minner henne på at det finnes liv utenfor jobben.
Og at hun må godta she-hulk-heten sin.
Jeg er ikke stolt av dette.
Hun lager en profil, får masse matcher
og avtaler masse dater og drar på en speed-dating-runde.
Finnes det noe verre enn dating når man er over 30?
Om du vil bli medeier, er det beste å jobbe mange timer.
Det var det protagonisten min gjorde.
Jeg må innrømme at jeg var fan før vi ble matchet.
Todd er milliardær, playboy,
filantrop og drittsekk.
Jeg elsker Wakanda. Jeg studerte faktisk der.
Han møter She-Hulk på date. Han er ekkel.
Du er bare så sterk. For et eksemplar.
Og så begynner han å dukke opp mange steder.
Det er tydelig at han gjerne vil ligge med She-Hulk.
Men så blir det litt tydeligere at det er en mye mer
lyssky grunn til det. Han vil ha tak i blodet hennes.
Ta She-Hulks krefter!
Jon Bass er herlig. Han er avskyelig og fæl,
men du elsker ham litt også.
Her er saken, Jen. Jeg ble ikke bare gitt superkrefter.
Jeg måtte skaffe dem.
Ja, det er kjempegøy å spille skurken.
Om du ikke vet det, vit det nå.
Jeg vil presentere vår spesielle gjestetaler.
Han kostet mye, så dere må juble.
En applaus for Abomination!
Takk.
De ba meg komme tilbake og gjøre dette,
og jeg sa: "Det høres gøy ut."
Og de hadde ideen til figuren som
er en blanding av pinlig, pretensiøs og skurkaktig.
Står "gjeng", men ikke bokstavelig talt.
Bare gjør det klart for prøveløslatelsesnemnda.
Det skal jeg.
Tim er en skikkelig skrue.
Unnskyld meg, Jen, vennen, søta, dukkefjes.
Han var veldig leken.
Jeg tror at det å komme til denne serien, som er som en komedie,
det var morsomt å se ham navigere det.
Jeg blir forferdet av tonen min.
På papiret var han mye mer sjarmerende
og liketil.
Tim bidro med lag, så du ikke vet om hun bør stole på ham,
men samtidig fortjener han rettferdighet.
Og jeg tror det gjør rollefiguren hennes sympatisk,
for hun sier:
"Jeg vil ikke gjøre dette. Han prøvde å drepe fetteren min.
"Men det som skjedde med ham, var galt."
Og for meg var det et nikk til tegneserien,
til at Jen Walters kjemper for det rette, uansett.
Ja, Emil Blonsky er en splittende person.
Men han har sonet tilstrekkelig.
Og han har vist at han er rehabilitert.
Han fortjener en fremtid som fri mann og produktiv borger.
SALG! DYPE HAIKUER av Emil Blonsky
Dette er Dunaway Gardens, Emil Blonskys leir.
Vi har jurten der vi gjør jurtingen vår.
Vi har følelsesrommet vårt, der vi uttrykker følelser.
-Jen. -Litt av en gruppe.
Du må gjerne bli med.
Dette er El Águila.
-Man Bull. -Porcupine.
Dirk Garthwaite og han er også kjent som Wrecker.
Vi analyserer noen av forholdene
som hemmer oss som personer.
Og gjør jobben.
Vi prøver bare å være gode mennesker.
Vi har bare forskjellige perspektiver på hva "god" er
av og til. Skjønner du?
Saracen.
Man Bull og El Águila har vært mye sammen.
-Ja. -Og det er flott.
Jeg føler at det kanskje ikke er sunt.
Vi filmer en atypisk lang scene her, og det er gøy.
Når du tenker på TV-scener, tenker du vanligvis
at du ikke får sitte og jobbe skikkelig med scenen.
Men dette er en scene på 16 sider der vi virkelig ser She-Hulk, Jen,
åpne seg og dele sårbarheten sin,
skuffelsene og det hun er redd for.
Jeg tror det er en vakker mulighet
til å se hvem Jen egentlig er.
Og alle følger med når jeg er sånn.
Menn, kollegene mine, sjefen min.
Men det føles som juks,
for jeg lurer på om de
ville likt meg uten alt dette.
Det viser de to sidene av livene våre.
Jeg tror alle vil være She-Hulk, men kjenner oss igjen i Jen Walters.
Kanskje du kan slutte å bruke She-Hulk som beskyttelse
og stole på oss med Jen.
Hun er et vesen med superkrefter, men du ser på detaljene
i det hun må takle følelsesmessig.
-Ja! -Bra jobbet.
Jeg må si at det føltes godt.
Ms. Walters, jeg har et viktig juridisk problem.
A: Jeg er en fan,
og B: Det å flette meg selv inn i disse seriene
er herlig for meg.
-Endelig! -Beklager, Ms. Walters, Emil.
Jeg glemte tiden. Jeg så seriefinalen av Breaking Bad.
Det er fantastisk å gå inn og ut.
Du tok deg god tid, hva?
Han er så flott som Wong. Jeg elsket å jobbe med ham.
Kan jeg sende Donny til speildimensjonen? Han overlever ikke en uke.
Skulle gjerne, men det ødelegger saken vår.
Den siste dagen dukket det opp en DJ-bås
på et sett vi ikke brukte.
Og Benedict var DJ.
Han er den beste. Han er en drøm.
Det er magisk.
Vi er på teateret, på trylleforestilling.
Og jeg vil ikke si dårlig, men en tryllekunstner som ikke er på A-listen,
ved navn Donny Blaze, har forestilling.
"En rose med et annet navn ville dufte like søtt."
Han tar desperat frem en ring, og sånn
begynner en lang reise for å prøve å få ham til
å slutte å bruke ekte magi i de falske trylleforestillingene sine.
Vi skulle filme på et ekte teater her i Atlanta.
Vi hadde alt i orden og planla å dra dit.
Det var ganske fastsatt.
Og i siste øyeblikk sa alle:
"Vi gjør så mye arbeid på teateret,
"så kanskje vi bare skal bygge det."
ELENA ALBANESE PRODUKSJONSDESIGNER
Det var inspirert av gamle teater.
Full av minnegjenstander om magiske ting og magiske elementer.
Vi begynte med et sterkt samarbeid
for å sikre at handlingen kan finne sted på en god måte.
For eksempel, på vanlig teater
har du flere teaterseter.
Vi bestemte oss for å fjerne radene på siden, foran og bak,
og ha en blanding av stoler og bord, akkurat passende for handlingen.
Slik at demonene og kampen
kan finne sted, og det blir litt mer dynamisk.
Jøss. Sett på maken!
Han heter Donny Blaze.
Det er kunstnernavnet hans.
Jeg vil ikke si det egentlige navnet.
Hva er i veien, Wong?
Er du redd jeg blir mer mystisk enn deg?
Vi ville at magien og figuren skulle stå på egen hånd.
Vi fant faktisk en profesjonell tryllekunstner
til å konsultere for ham, og Rhys har jobbet
veldig flittig.
Korttriks, kaniner, duer, røykbomber.
Tryllekunstner er et veldig ydmykt yrke.
Jeg har prøvd å øve på triksene mine,
og folk blir underholdt, men på en måte
vil de ikke ha noe med det å gjøre.
Trekker seg unna. Det er artig.
Donny Blaze!
Disse lukter ingenting.
Han åpner en portal og en intetanende publikummer,
en festjente spilt av den flinke komikeren Patty Guggenheim,
faller gjennom og inn i Wongs helligdom.
Hvor er jeg?
Hva skjedde med alle goblinene?
Hvem er du?
Jeg synes det vanskeligste er å spille full på overbevisende måte.
Hun er så flink til det at hun sa det er en skala.
Så spesifikk og innstilt er hun.
Madisynn, med to N-er, én Y, men ikke der du tror.
Jeg føler at jeg har forberedt meg på denne rollen lenge i det virkelige liv.
Er det for personlig?
Madisynn er en superhelt i virkeligheten,
som taler for oss alle.
Hun er til stede og lever i nuet.
Jeg tror alle kan lære noe av henne.
Så datt jeg litt ut, og
nå er jeg her.
Vi hadde mye moro.
Saken er avsluttet.
Madisynn-Wong-kombinasjonen funket ganske bra.
Han er en litt...
Han har en valp, på en måte, som han ikke kan gjøre noe med.
-Wongers, kan vi kjøpe frossen yoghurt? -Nei.
Vi kan snakke om The Sopranos.
Greit.
Ingen flere plottblottere.
Moroa med serien er å kombinere den juridiske verdenen
og alle mulighetene med superhelt-merkelighet.
Hva kan skje når du tenker på juridiske følger
av fantastiske krefter?
Det er det som er så flott med Mr. Immortal-episoden.
Jeg er Mr. Immortal.
Jeg kan regenerere meg etter døden.
Dessverre har jeg ikke andre ferdigheter.
Jeg er ikke sterk eller rask eller nødvendigvis særlig skarp,
men jeg kan komme tilbake etter at jeg dør.
Jeg liker ikke noen som helst form for konflikt.
Så fort det blir behagelig, stikker jeg.
Sier du at i stedet for å snakke med kona di,
begår du selvmord for å slippe ut av forholdet?
Ikke selvmord.
Jeg er udødelig. Jeg kan ikke dø.
Mallory og jeg støtter så klart kvinnene,
men vi må representere ham.
Vi hadde veldig mange morsomme lokale gjestestjerner fra Atlanta.
Jeg brukte 10 000 dollar på en jazzbegravelse i New Orleans.
Det er morsomt å se de tre jobbe sammen.
De fant virkelig tonen.
Du må betale.
Hvorfor smiler du?
Det er litt morsomt.
Enda en figur vi hadde,
som var godt spilt og en flott overraskelse, var Runa.
Vi hadde audition for unge, vakre kvinner.
Vi fant ingen.
Jeg hadde en sprø drøm om at Taika og Jon Favreau sa:
"Kat, du må spille rollen. Vi har begge vært med i filmene.
"Du må spille hamskifteren."
Og jeg våknet og sa:
"Nei, jeg vil ikke spille hamskifteren.
"Men kanskje jeg vil ha noen som er gammel."
Jeg er ikke gammel, men eldre enn jentene som prøvespilte.
Tusen takk. Takk for drømmen. Nå er det drømmen min.
Peg O'Keef prøvespilte.
Vi sa: "Dette er den rette."
La det være en advarsel.
Jeg er den ultimate snørrungen.
Men jeg er 3000 år gammel.
Jeg vet jeg ikke ser ut som jeg er en dag eldre enn 2999,
men Runa har utviklet en herlig appetitt
for å skape trøbbel hvor enn hun drar.
Jeg er ikke egentlig Megan.
Du ser alle Marvel-filmene, og alle har fantastiske drakter.
Vi så for oss om vi, en normal person,
ble superhelt en dag. Ville vi visst hvem vi skulle spørre?
Du kan jo ikke bare sjekke "superheltklær" på Yelp.
Hvem lager det? Hvor handler de?
Kundelisten min er eksklusiv fordi arbeidet mitt er upåklagelig.
Og jeg er veldig diskré.
Bare spør Avengers.
Da jeg fikk jobben, fikk jeg omvisning på lageret.
De har et Marvel-lager på et hemmelig sted.
Jeg fikk en omvisning, og jeg så de fantastiske skredderne
og designerne som laget de ekte kostymene, så jeg lærte mye.
Det er mye presisjon og kunstferdighet som går med.
Det var viktig for figuren min.
Tinsley, bestill ekstra ruller av stretch-ullen.
Vi trenger mye.
Jeg gikk også tilbake i arkivet og ble litt gal etter Basquiat.
Jeg likte galskapen i kunsten hans og utseendet hans.
Det var så spesifikt.
Og jeg forsvant i et kaninhull av svarte frisyrer.
Jeg tenkte: "Hva gjør Luke?"
Han er halvveis i fortiden, og han er i fremtiden.
-Jeg liker den! -Selvsagt. Jeg er et geni.
Og jeg valgte en åttitallshockeysveis.
Jeg vet ikke hvem som sa til deg at du kledde denne fargen,
men du burde gå tilbake til dem og skyte dem.
I verdenen etter Endgame
finnes det flere og flere supermennesker,
og det må finnes én bortskjemt rikmannsunge som vil det,
som bruker foreldrenes penger til å fremtvinge dette.
Butikken er kanskje stengt, men dere glemte Guard Frog.
Da jeg tok på meg drakten, tenkte jeg: "Jøss."
Jeg så i speilet og bare:
"Jeg kan ikke tro at jeg har superdrakt på meg. Det er sprøtt."
Ingen skam å snu. Lev og hopp en annen dag.
Kvikkere enn kvekk.
Det er tre mottoer. Velg et.
Kat sendte meg et bilde kvelden før av tronen min,
og hun bare:
"Sier bare fra om at det er dette vi tenker
"til skjulestedet ditt."
Selv da tenkte jeg bare: "Hva? Ble dette laget for meg?"
Og så kom jeg den dagen,
og jeg og Griffin kom samtidig.
Han sa: "Brandon, se bak deg."
Jeg snudde meg, og figuren min er på veggen
og spretter rundt og alt det,
og jeg sa: "Nå tuller du."
Hva synes vi om navnet "Leap Squad"?
Liksom: "Leap Squad!"
Vi sjekket et brukt bildel-sted.
Og vi hadde et dystert, stereotypisk skurkeskjulested.
Kevin Feige så faktisk på det og sa:
"Kult, men jeg tror det trenger enda et lag."
Og da han sa det, tok vi den helt ut med frosketemaet.
For man tenker på giftige frosker.
De er fargerike, med sterke gul- eller blåfarger.
Det var en inspirasjonskilde for de omgivelsene.
Kan ikke tro at idioten har håndlangere.
Jeg kan tro det. Lakeiene jobber vel for faren hans.
Vi var på skriverommet og analyserte serien.
Vi tenkte mye på magien i serien.
Vi levde i Jens verden, men vi måtte knytte det til Marvel-universet
med mange forskjellige rettssaker.
Og vi satte Daredevil på en ønskeliste,
for alle var fans av Charlie og den opprinnelige serien.
Tilnærmingen for å få ham med var:
"Han er advokat, så selvsagt
"vil man se dem møtes i rettssalen."
Men han er også
fyren som gjør det Jen Walters sliter med,
som er å være superhelt og advokat samtidig.
Og med tanke på seriens tone ville vi gjøre ham
litt muntrere og litt morsommere.
Og hvem vil vel ikke rote med Daredevil?
Alle føler dette, ikke sant? Ikke bare jeg?
Jeg spilte teater på Broadway med Tom Hiddleston.
Kevin og Tom kjenner selvsagt hverandre godt,
og Kevin kom for å se skuespillet. Jeg hilste på etterpå.
Men det var ingen samtale om å komme tilbake eller noe slikt.
Og så 10. juli
var jeg i hagen hjemme og lekte med barna, og telefonen ringte.
Det var Kevin Feige. Og jeg...
Jeg trodde det var et pek.
Kevin sa at de hadde planer for meg, og ville
muligens gjøre et par ting. Han ville bare sjekke
om jeg var interessert i å komme tilbake og være med
i Marvel-universet, og det var ikke et vanskelig spørsmål.
Er du en superhelt?
Gold Devil?
Jeg er Daredevil.
Charlie måtte informere meg om at figuren faktisk ikke kunne se.
Det er ikke sant.
Det er en vits vi alltid har hatt, at det er "lett å glemme".
Fordi Matt Murdock er så kapabel,
og synshemmingen ikke hemmer ham på noen som helst måte,
må du hele tiden minnes på at det er visse ting...
Du kan ikke se på ting på samme måte.
Men det kan høres veldig nedlatende ut når jeg sier:
-"Han er blind, forresten." -Han er ikke nedlatende.
Noe av det første vi hadde... Det sto i manus
at de ser på hverandre, og jeg sa:
"Dette er øyeblikket da de ser på hverandre."
Og han sa høflig: "Hvordan... Tja, jeg...
"Han er blind."
Har du brutt deg inn på et lager fullt av bøller?
Hvem har superkreftene her?
Jeg peker på meg selv.
Ja, jeg vet det. Jeg har ekkolokalisering, husker du vel.
Det var så lenge siden at jeg hadde spilt figuren at
det var litt sånn:
"Herregud, jeg håper jeg fortsatt husker hvordan han er,
"at jeg fortsatt finner følelsene."
Drakten hjalp. Jeg tok den på og tenkte:
"Jeg husker dette."
Det var morsomt å se Daredevil i drakten hans.
Den dagen kom Charlie ut i drakten, men han hadde ikke hetten enda,
og han gikk til merket sitt. Han var på plass, og alle var klare,
og det siste han gjorde, var å ta på hetten.
Jeg elsker denne lyden.
Så fort hetten var på hodet hans,
begynte alle statistene, og de var mange,
å klappe og juble,
og det var bare så kult.
Føles som å komme tilbake fra pensjonisttilværelsen.
De ba meg komme til Los Angeles for å tilpasse drakten.
Jeg antok at det bare var for å se om den gamle fortsatt passet.
Sjekke at jeg ikke hadde lagt på meg for mye.
Så jeg fløy dit. Jeg dro til kostymeavdelingen,
og på veggen hang det et bilde av en superheltdrakt.
Først tenkte jeg: "Er det..." Jeg skjønte ikke hvem det var.
Jeg innså at det var den nye Daredevil-drakten,
og de hadde brukt gull- eller gulfargen
fra noen av de tidligere Daredevil-tegneseriene.
Det føles som det første steget i en utvikling av drakten,
og det er derfor gullpanelene er der.
Det er nesten ment å føles litt som en tidlig del av drakten.
Og det er veldig morsomt å se Charlie i drakten.
-Tror jeg har den på hjem. -Greit. Vi sees senere.
Du må trekke unna.
Kaste bort antrekket?
Draktene er fantastiske.
Jeg, personlig, er så begeistret for drakten hennes,
for det var noe som
vi som team virkelig utviklet og snakket om.
Vi ser på hvem hun var i tegneserien,
når hun brukte drakten,
hvilke elementer av drakten som var viktige for alle, og spesielt fargene.
Alle prøvde å finne ut
hva som passet Tatiana best.
Vi ville at drakten skulle være sterk,
ikke spille på det mannlige blikk og være hyperseksualisert.
Men også være lett og ledig og vise frem kroppen hennes.
She-Hulk knuse.
Det var kult å ta en figur som ikke er kul
og ikke selvsikker fysisk eller noe sånt, og gi henne denne drakten
som føles veldig selvsikker.
Det forandrer meg, og det føles som jeg kan føle Jens spenning.
Og som om hun er overveldet av at hun får...
Som om jeg bare:
"Herregud, jeg får være superhelt på samme måte som jeg tror hun er."
Har deg.
Vi slet veldig med finalen.
Vi begynte med mange versjoner som var mye mer
vanlige, veldig Marvel-film,
og det føltes ikke rett for oss å avslutte det
med en stor kamp og felle skurken.
Det føltes alltid som om det var en annen serie nå.
Og Kevin var den første til å påpeke det. Han sa:
"Dette er ikke en Marvel-film.
"Hvorfor vil dere at den skal slutte som en Marvel-film?
"Det er ikke det serien er."
Og det var flott og befriende at han sa det.
Dette går vel ikke?
Vi gjør ikke faktisk dette?
Til syvende og sist vet Todd
at han ville vært den kuleste hulken.
Kanskje ikke den sterkeste, absolutt ikke den høyeste.
Jeg har blitt fortalt at han er den laveste hulken til nå.
Ekkelt.
Utfordringen med finalen var blokkingen, og det er fire CG-figurer.
Herlighet. Ja.
Så har vi Abomination, som løfter Jen og holder henne opp
mens hun kjemper med andre.
Ta henne!
Stopp!
Og så kommer Hulk.
Du har Todd-Hulk.
Ja. Bare kom.
Overraskelse, tapere.
Og Jameela slåss.
Bruker den kjerringa noen gang en dør?
Bare blokkingen og designet og sørge for at alle figurene hadde
det rette øyeblikket for dem, og så prøve å knytte alt sammen.
Det er veldig kult.
Man drar bare hjem og sier: "Det var ganske vilt i dag,
"spilte mot Ruffalo og Maslany i CGI-prikkene deres",
og du vet at det blir til
det det blir til og...
Det er ganske sprøtt. Hele greia er ganske vill og spesiell.
Ingen av historiene gir mening.
Funker dette for deg?
Hva tror du at du gjør?
Jeg har vært i Marvel-universet i nesten ti år nå.
Og jeg kan si at jeg aldri har gjort noe som har kommet
så nær å ødelegge Marvel-universet
som denne serien.
På mange måter slår serien seg gjennom til seeren
på samme måte som She-Hulk i tegneserien snakker til forfatteren og illustratøren.
Og på en måte prøvde å styre historien.
Marvel: Assembled.
Det duger.
Det var Kevin som foreslo
at She-Hulk skulle komme ut av menyen på Disney+.
Jeg husker ikke hvordan vi kom til det, men på et tidspunkt
foreslo jeg at hun kunne gå gjennom studioet og kreve å få snakke med Kevin.
Jøss, She-Hulk. Velkommen til Marvel Studios. Kan vi hjelpe deg?
Jeg må snakke med Kevin.
Og først foreslo jeg at hun endelig skulle komme til
Kevins aller helligste,
og vi skulle stunt-besette det med Jon Hamm eller...
Eller George Clooney,
en elegant, kjekk mann i smoking, og det var Kevin.
Men så sa jeg: "Nei, det må være
"Akira-stil, en slags monstrøs KI-maskin."
Hallo, Jennifer.
Kevin?
Det står for "KunnskapsErkjennelse i Visuell InterkonnektivitetsNeksus".
Forventet du en mann?
Ja. Hvorfor skulle jeg forvente en diger KI-hjerne og ikke en mann?
Det er så sprøtt og absurd.
Men jeg gleder meg til å se hvordan sekvensen blir.
For det var i bevegelsessporingsdrakten.
Kan ikke forestille meg hvordan det ser ut med She-Hulk.
Vent. Så det er du som tar alle avgjørelsene her?
Jeg kan svare på spørsmålene,
men du må bli Jennifer igjen.
Hvorfor?
-Du er veldig dyr. -Akkurat.
Men vent til kameraet ikke filmer deg.
Visuell effekt-teamet har gått videre til et nytt prosjekt.
-Greit. -Sånn. Gjør det nå.
-Bedre? -Takk.
I manus spesifiserte jeg at når du møter KI-en K.E.V.I.N.,
så bruker den en klassisk, svart Kevin Feige-baseballue.
VisDev laget andre konseptillustrasjoner av Kevin,
og han hadde alltid den lille svarte baseballuen.
Og da Kevin så det, den ekte Kevin, sa han:
"Det er ikke logisk. Hvorfor skulle en maskin bruke lue?"
Jeg sa: "Har du et problem med det?
"Er det der du setter grensen med logikken?
"At maskinen som er deg, som står bak hele Marvel-universet,
"bruker baseballue?"
Jeg overlater den debatten til Internett.
De designet noe som ligner en lue
bygget inn i maskinen, slik at den er en del av den,
men fortsatt ligner en lue.
Og det var den gylne middelvei som vi kom frem til.
Du får ikke tilgang til K.E.V.I.N. igjen.
Hva?
Feilen på plattformen vår har blitt fikset.
Kjøp K.E.V.I.N.-luene deres i Disney-butikken.
Velkommen.
Lurer på om jeg får avslag her.
-Tjue prosent. -Godtar det.
Det er fortsatt noe jeg prøver å forstå.
Når vi er på settet og gjør ting på innspillingssteder som dette,
begynner jeg å huske at dette er et helt univers jeg er en del av.
Du er i ferd med å legge ut på en reise som går over flere år,
for å godta at du er en hulk.
Jeg måtte bli vant til det,
hvor sammenflettet alt må være i Marvel-universet.
Men det er kult senere, når du ser
trådene fra forskjellige historier og rollefigurer i
flere prosjekter.
Du ble sugd inn i en annen serie, ikke sant?
Marvel har aldri latt tyngden til universet
gjøre dem kjedelige.
For det er levende og forandrer seg konstant,
akkurat som tegneseriene.
Det er bra.
-Det er fint å være en hulk. -Ja.
Det er en stor ære
å kunne være en liten del av Marvel-universet.
Det er så store historier.
Så det å kunne komme og få jobbe med disse skuespillerne
og få jobbe med disse forfatterne og Kevin, det er bare...
"Jeg kan ikke tro det. Hva gjør jeg her?"
Det var så bra. Den blir det!
Å være her og se alt bli til, og se hva alle
har bidratt med til det jeg alt mente var et spesielt prosjekt,
har vært det største høydepunktet for meg.
Når jeg hadde vanskelige dager eller noe ikke gikk som det skulle,
eller jeg var sliten eller frustrert...
Prøver å huske Doctor Strange.
...hentet jeg bare frem en av favorittscenene mine
og så den og tenkte: "Vi gjør dette."
Jeg tror alle er glade for å være her,
så alle bidrar med en veldig
positiv, samarbeidsvillig energi.
Det er en overflod.
Alle blir bare kulere, og det gjør det kjempegøy.
Jeg husker at da vi avsluttet,
tenkte jeg: "Jeg vet ikke om jeg får en sånn opplevelse igjen."
Og jeg er så takknemlig for den.
Ja!
Du har fått meg fra null til like over null.
Var det en plottblotter?
Kan vi spole tilbake?
Vent. Jeg må slutte å le.
Det er ikke det at jeg liker superhelter.
Jeg er bare mer tiltrukket av dem. Det er ikke rart. Ikke sant?
Du er den rare som sier det er rart.
Jeg har problemer med å huske replikken.
Det var lett. Jeg var ikke redd. Ikke et eneste sekund.
Jeg tar denne.
Er den glutenfri?
Er den?
Samme det.
Jeg vil bruke rødbrunt eller gulbrunt.
Har du hørt at det er farlig å trenge en villfrosk opp i et hjørne?
Be Carrington og Bob Thompson om å bytte jobber.
Bare pussa, ingenting ille.
Ja. Greit.
Disse er... Disse er bare til deg.
-Disse er bare til deg. -Greit.
-Bare pussa, ikke noe blæ. -Greit.
Og finn ut om søsteren min lever.
Jeg er fortsatt penere enn dere alle.
Norske tekster: Heidi Rabbevåg