EN NETFLIX-SERIE
Jeg visste ikke før jeg begynte med kunst
at det er så mye å studere.
Men det er ikke nok å studere.
Det krever også utholdenhet.
THE START OF THE SECOND EXAM
Det gjør så vondt i øynene. Jeg får dem ikke opp.
Utslettene er også fæle.
Jøss, jeg begynner å bli kald.
Seriøst?
Er dette slutten for meg?
Yaguchi?
Mori?
Hva?
Skal du også ta eksamen?
Pokker.
Jeg ser ganske teit ut nå.
Går det bra med deg?
-Skoleklinikken… -Det trengs ikke.
Det er ikke så ille som det ser ut.
Beklager. Kan jeg låne skulderen din…
Hva?
Du er Yotasuke.
Går det bra?
Ja, det går bra.
Er du syk, kan vi gå til skoleklinikken.
Jeg kan ta bagen din.
Kan du reise deg?
La oss gå opp trappen først.
Orker du ikke mer, gå til skoleklinikken.
Vi ses.
Hvorfor hjelper hun deg så mye?
Så vi er i samme rom.
Jeg føler stort press av å være i samme rom som deg.
Beklager alt bryet.
Jeg må si unnskyld til Kuwana senere.
Rommet er åpent nå.
Hun sa det var åpent.
Dette er…
Jeg deler ut oppgavearkene.
TEGN HVA SOM HELST I ROMMET SAMMEN MED MODELLEN
Som forventet er oppgaven å male en modell.
Ro deg ned.
Greit. Vennligst begynn.
Første dag av TKAs andre eksamen.
Motivet…
…er en nakenmodell.
Oba Sensei, lenge siden sist.
Vi er her for å hente tingene våre.
Hei, lenge siden sist.
Alt dette er tungt. Klarer dere det?
-Jeg tar en bil. -Jeg også.
Jeg bretter bare opp ermene.
Eksamen nummer to er i dag, ikke sant?
Jeg er så sjalu. Jeg skulle ønske jeg også kunne ta den.
Hva tror du oppgaven er denne gangen, Oba Sensei?
Enten en gipsfigur eller en nakenmodell.
Hvorfor det?
Den første oppgaven var et selvportrett. Veldig rett frem.
Jeg skjønner.
Okada drar til Joshibi,
mens jeg blir på TKI i år.
Jeg håper Yaguchi og de andre jobber hardt for vår skyld… Au!
Hva var det for?
Ta ansvar for ditt eget arbeid.
Det er tredje gang Sakuraba tok eksamen.
Hva?
Hun gikk i uniform i stedet for kjeledress for å spare penger.
Hva skal du gjøre i år?
Jeg skal jobbe deltid i et halvt år for å spare penger
og kun gå på TKI på vinteren og før eksamen.
Det var planen min.
Dette blir mitt siste forsøk på å bestå eksamen.
Men du er så flink.
Skal du jobbe i bokhandelen som vil ansette deg på heltid?
Jeg skjønner. Lykke til.
Kom og besøk meg når du vil.
Jeg låner deg et staffeli i hemmelighet.
Eksamenene er fysisk utmattende.
Pinen kandidatene som må bekymre seg for penger gjennomgår, er grenseløs.
Selv om de ikke er mentalt utslitte,
kollapser noen elever fysisk først.
I tre dager…
Kun i disse tre dagene…
Hold ut.
En nakenmodell.
Men denne oppgaven…
Når man tenker på det,
er jeg heldig med denne oppgaven.
Det er første gang jeg maler en nakenmodell,
men i det siste har jeg tenkt mye på nakenhet.
Jeg trodde at å male en nakenmodell
ville være en opphissende situasjon.
Men når jeg ser henne som motiv, blir jeg lett vant til det.
Nakenhet…
Ja, nakenhet.
Å se på seg selv naken
og vise det til folk
er å akseptere den du egentlig er.
Både det fine og det stygge.
Det er sant, men
å tegne seg selv og en annens nakne kropp
er to forskjellige ting.
Æsj.
Oljen begynner å lukte.
Ro deg ned.
Selvportrettoppgaven på første eksamen
ba eksaminatorene tolke seg selv.
Det betyr at denne oppgaven
spør eksaminatorene
om estetikken deres, verdiene deres, filosofi og alt.
Jeg klarer ikke å tenke klart.
Kan jeg bare tolke nakenhet som en persons sanne jeg?
Det tar tid for oljen å tørke,
så jeg bør begynne med grunnfargene.
Hva er klokken nå?
Helvete.
Jeg kan ikke åpne øynene.
Pokker.
Jeg sovnet.
Så latterlig!
Men hodepinen er ikke like ille.
Tre timer igjen, inkludert lunsjpausen.
Jeg var vant til å begynne senere
enn alle andre.
To timer igjen.
Én time igjen.
Tretti minutter igjen.
Fem minutter igjen.
Den første dagen er over.
Legg utstyret deres i skapet.
TOKYO KUNSTINSTITUTT
Virkelig? Jeg skjønner.
Vi ses senere.
Jeg er utslitt.
Bra jobbet, begge to.
Greit. Først, kan dere gjenskape verkene deres her?
La oss diskutere dem.
Det var raskt.
Nakenmodell, hva?
Jeg gjorde som jeg pleier.
Jeg fanget bevegelsen til modellen.
Bare inkorporer elementer i øyeblikket
og ha det gøy.
Jeg vurderte nakenpositurer gjennom kunstens historie
da jeg håndterte oppgaven.
Bare ikke gjør bevegelsene for stive og ha det gøy.
Det var alt for i dag. Vi ses.
Det var raskt.
Oba Sensei.
Yaguchi kom ikke, gjorde han vel?
Ikke vær redd. Han ringte meg.
Fokuser på dere selv.
Pokker.
Jeg følte meg bedre en liten stund,
men da jeg brukte øynene og hjernen til å lage kunst,
ble jeg raskt dårlig igjen.
Yakkun?
Instruktøren er på telefonen.
Hei, Yaguchi.
Hvordan føler du deg?
Jeg har vondt i øynene.
Og hodet.
Og utslettene…
Jøss, dette er morsomt.
Hvorfor akkurat nå?
Sånn er det bare.
Det er nok øyetretthet og stressymptomer.
Men det er for mye skade på den første dagen.
Yaguchi er en ny søker.
Kanskje det er for mye…
Oba Sensei.
Jeg går for nakenhet som en persons sanne jeg som tema.
Men det er ikke nok, er det vel?
-Helvete! -Yaguchi.
Du gir virkelig ikke opp!
Hun er så høylytt.
Det er et ganske middelmådig tema, ja.
Kan du sende det du malte til e-postadressen jeg gir deg?
E-POST FRA YATORA YAGUCHI
Komposisjonen din er god, som forventet.
Men det stemmer at temaet er middelmådig.
Det gir meg en annen type hodepine.
Yaguchi.
Vil du prøve å bruke en fordel?
En fordel?
IBUPROFEN KJØLESERVIETTER
Så dette var fordelen hennes.
Yakkun.
Hvordan føler du deg?
Jeg føler meg mye bedre.
Jeg skulle ønske jeg kunne være syk i stedet,
men du må bare komme over det.
Bare ikke press deg for hardt.
Det går bra.
Ses senere.
TOKYO KUNSTAKADEMI EKSAMENSLOKALE
God morgen, Yotasuke.
God morgen.
-Går det bra? -Jeg har det helt fint.
Jeg føler meg forfrisket.
Jeg skjønner.
Jeg bestemte kun komposisjonen og grunnfargene i går.
For meg begynner eksamen nummer to i dag.
Det er tre hovedelementer i et kunstverk.
Det er tema, komposisjon og fremstilling.
Jeg er kun ferdig med komposisjonen.
Eksamen nummer to går over tre dager, fem timer hver dag.
Jeg har kastet bort den første dagen, så jeg har kun ti timer igjen.
Jeg må bestemme meg for tema før jeg setter meg.
Yaguchi, armen din.
Jeg gjorde det ubevisst.
Bare hold ut disse to dagene.
Etter alt dette
skal jeg hjem og spille Pokémon og sove.
Så du bør presse deg i dag.
Rommet er åpent.
Å tolke nakenhet som en persons sanne jeg.
Det er et middelmådig tema.
Hva betyr ditt sanne jeg
for deg, Yaguchi?
Oba Sensei.
Den er kanskje for simpelt,
men det vil ta en evighet å gå for dypt.
Jeg ligger allerede bak resten.
Da er det fordelen din.
Andre har begynt å male, ikke sant?
Det betyr at du kan se svarene deres.
Bare slapp av før du begynner å male
og se deg rundt.
Det burde ikke være for sent å komme på et tema.
Hva? Vent.
De har ikke hatt så mye fremgang som jeg trodde.
Skisseboken…
Når jeg tenker meg om, er det åpenbart.
Den første dagen utviklet folk temaer i skisseboken
og malte grunnfargene for at oljemalingen skulle tørke.
Jeg ser ingen utviklede ideer.
Nei, det må være minst én person
som nesten ble ferdig med verket sitt.
Det er en stund siden sist,
men Yotasuke er utrolig.
Men
jeg kom meg jo til andre eksamen
sammen med dette geniet.
Sett dere.
Greit, begynn.
Det begynner.
Jeg ville følge rekkefølgen tema, komposisjon og fremstilling,
men da risikerer jeg å få dårlig tid.
Så jeg har ikke noe annet valg enn å fullføre temaet mens jeg maler.
Så langt er temaet "nakenhet representerer det sanne jeg".
Hovedfokuset er utvilsomt modellen.
Jeg vil at modellen skal være det jeg liker best i verket.
Hvordan gjør jeg det attraktivt?
Under den første eksamenen fortsatte jeg å øke intensiteten.
Med nok intensitet blir et kunstverk tiltrekkende.
Og motsatt,
uten intensitet vil det ikke ha noen tiltrekning.
Men,
jeg har ikke engang begynt å skissere.
Har jeg tid til det?
Nå som jeg ser nærmere etter,
har modellen veldig vakker hud.
Da jeg så på min nakne kropp,
så den patetisk ut, som et tynt viskelær.
Alles hud er…
Jeg legger til maling for å skape intensitet.
Men jeg har ikke tid til å legge til.
I så fall…
Jeg tar bort fra modellen.
Denne metoden kan spare mye tid.
Dessuten
med denne metoden kan jeg vise teksturen på lerretet.
Jeg kan også uttrykke at nakenhet representerer det sanne jeg.
Om jeg vil at lerretet skal se ut som menneskehud,
må jeg lage matte og flate vegger rundt modellen.
Da øker jeg intensiteten til fremre del av modellen.
Legg så til lakk for å få det til å skinne og skape dybde i kunsten.
Senere må jeg jobbe med delene som ikke er modellen
og dykke dypere ned i temaet.
Det er lunsj.
Endelig en pause.
Matboksen din er latterlig stor.
-Det er deg. -Jeg la ikke merke til
at vi var i samme etasje.
Har du sett Yaguchi?
Jeg så ham i morges, men jeg snakket ikke med ham.
Det er bedre sånn.
Jeg vil heller ikke snakke under eksamen.
Skummelt.
Du er for avslappet, Hashida.
Spesielt for å være dag to.
På disse tre dagene vil normal progresjonen være
å lage komposisjon den første dagen,
male vanlig på den andre og legge til siste finpuss på den tredje.
Du kan ta igjen det tapte etter den første dagen,
men om du bruker metoder som gjør at malingen må tørke siste dag,
er det mulig å gjøre uopprettelige feil.
Den andre dagen er viktig nok som den er.
Siden Yaguchi mistet første dag, har han ryggen mot veggen.
Du er bekymret for Yatora.
Når alt kommer til alt,
om han bryter sammen under eksamen, er det hans problem.
Og min suksess har ingenting med hans fiasko å gjøre.
Men
jeg forstår smerten ved å lage kunst altfor godt,
så jeg ønsker ikke at han skal mislykkes.
Så kleint.
Men jeg føler at jeg ikke bør snakke med ham.
Yotasuke! Drikk litt te!
Har du ikke noe?
-Takk. -Går det bra?
Det minner meg på noe…
Hvorfor forvekslet jeg Yotasuke og Mori?
Er det øyenbrynene? Midtskillen?
Eller har de begge store øyne?
Hva?
Ingenting. Jeg tenkte på at lunsjpausen nesten var over.
Akkurat.
Jeg savner Mori.
Jeg har ikke sett henne siden hun tok eksamen.
Hun lagde ofte kunst om bønn.
Denne oppgaven ville ikke vært vanskelig for henne.
Hun ville forbundet det med bønn.
Hvis det er blått for deg,
la det være blått, om det er et eple eller en kanin.
Nakenhet, friheten til å pynte våre nakne kropper og stygghet
er søtt, er det ikke?
Kanskje det ikke var det Oba Sensei mente,
men jeg har ikke sett meg nok rundt.
Uten å se de andre antok jeg
at mitt sanne jeg var det samme som alle andres.
Jeg elsker ikke nakenhet og klær som Ryuji.
Og jeg kan ikke lage kunst om bønn som Mori.
Den nakne kroppen min er patetisk som et tynt viskelær.
Jeg er også patetisk.
Jeg vil ikke snakke med folk om jeg ikke bruker logikk.
Svaret var der fra starten av.
Nakenhet er patetisk og upålitelig for meg.
Og klær er et forsøk på å skjule nakenheten min.
Dette maleriet er min verden sett gjennom mine øyne.
Hvorfor innså jeg det først nå?
Er det ikke åpenbart?
Det er som et selvportrett.
Det er et patetisk svar.
Men det er greit.
Er det greit? Seriøst?
Et sånt middelmådig verk?
Kom igjen. Det er TKAs eksamen nummer to.
Skiller jeg meg ikke ut mer enn på første eksamen,
blir jeg ikke valgt som én av finalistene.
Det vet jeg.
Så…
TERPENTIN
Tekst: Arnfinn Vassbø