-Зіп, ти вже знайшла його? -Майже.
То поспішай!
Працюю над цим. Умикаю максимальну хитрість.
Привіт, мамо.
Місію виконано.
Добре! Швиденько лети.
А це без проблем.
Відпусти, хай летить
Нехай сяє і блищить
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Відзнаку ми лишімо
Без спину все летімо
Щоб лет наш Кращим, тільки кращим лиш ставав
Усюди поні, де не глянь
Де бринить небесна даль
Знайди свою іскру, виблискуй і сяй
Себе прояви й нам розкажи Чесне понське — завжди
Гей, поні, уперед
Єднаймося й риньмо у вільний лет
Стережись!
Обережно, поньство!
Перепрошую.
Дякую, принцесо Зіп.
Зіп. Зви мене Зіп. І все нормально.
Магія кристалів єдності у Світлому Домі — нова для нас.
Потрібна практика.
Мені почати зараз чи…
Де вона?
От би мені зараз мій…
Щасливий мікрофон?
Ось і вона.
Чому ти так довго?
Що, знову прокрадалася по палацу?
Ти ж знаєш, головний вхід відкритий.
Це наш дім.
Якби мама дізналася, знову взялася б виховувати в мені принцесу.
-Слушно. -Добре, Санні.
Уяви, що говориш з нами, а не з усією Еквестрією, і в тебе вийде!
Ти в ефірі, зараз!
Тобто прямо зараз?
Привіт, поньство.
Я Санні Старскаут і живу з друзями в Мустанговій Бухті.
За ці місяці чимало змінилось.
У Мустанговій Бухті жили лиш ми, земні поні,
як єдинороги — у Вуздоліссі, а пегаси — Зефірному Піку.
Та з'єднавши три загублені кристали єдності, об'єднались і ми.
Усі поні возз'єдналися в дружбі.
Тепер будь-хто може жити, де завгодно.
І
у нас знову є магія!
Ну, у єдинорогів і пегасів вона є.
Та-дам!
Тепер ти, Санні. Покажи усім, що ти вмієш.
Так!
Перетворися на всерога.
Це земний поні, пегас і єдиноріг в одному.
Ви ж знаєте, що це так не працює.
Я не можу просто…
Річ у тім, завдяки чарам чи ні,
усі поні погодяться, що тепер наше життя чарівніше,
адже ми знову разом.
І ти це знаєш
Гаразд, Санні. Починай.
Хочеш веселитися, вивчати звичаї земних поні й гамати наші смаколики?
Почути поні на великому концерті?
Ясна справа.
І так!
Завітай на щорічний фестиваль до дня міста
й весело проведи час на сонці!
Буде бомбезно!
І я говорю не лише про феєрверк.
Ласкаво просимо всіх поні!
Обожнюю фестиваль! Завітай і ти. Жива музика,
конкурс піщаних замків, карамельний понікорн!
Це найкраще.
Агов!
Ану віддай.
Це мій телефон!
Зловила!
Дивіться. Досі працює.
Побачимося на святі.
Іззі, ти жива?
Ага. Трішки потовченого блиску ніколи не зашкодить поні.
Ну, добре, що копитця чарівні.
Так-так.
Однозначно.
Точняк.
Ну а я не зовсім згодна.
Це через квіти, Поузі? Це випадково, ми все виправимо.
Ні. Я мала на увазі, що не хотіла б повернення чарів,
і я не єдина поні, хто так думає.
Ти про що?
Ви, пегаси, завжди летите зашвидко, занизько або зависоко.
А що не так з останнім?
Не до душі мені це.
Коли я на ринку, пихатий єдиноріг використовує чари для закупів.
Мене вчора ледь не гупнув пакет летючих яблук.
Чари не такі вже й безпечні.
Принаймні для тих поні, у яких їх немає.
Правда, шерифе Гіче?
Навряд я можу погодитися.
Усі ще досі вчаться ними користуватися.
І все. Магія потребує практики.
Тоді вони мають робити це деінде, не в моїм саду.
Гаразд. Вона була дуже милою. Правда, друзі?
Санні, гайда додому.
Не переживай, Поузі.
Я знайду спосіб, як показати тобі й усім іншим,
якою прекрасною може бути магія.
Піп! Я хочу тобі дещо показати.
Що там у тебе?
Не знаю, чи ти помітила, але я вважаю себе мисткинею.
Звісно, я помітила.
Іззі, саме ти створила всю цю красу.
Ти така творча.
І ти чудово робиш нові речі зі старих.
-Як ти там це називаєш? -Єдиноробка.
Єдиноробка! Ага!
Якось я шукала коробку з іграшковими очима в підвалі
й знайшла ось це.
Це старий ліхтар Санні?
Його зробив для неї її тато, коли вона була ще лошам.
Тож я подумала…
Що ти полагодиш ліхтар й подаруєш їй його на фестивалі?
Так! Але чш. Це має бути сюрприз!
Обожнюю сюрпризи!
Я збережу твій секрет.
Чесне понське.
Зіп. Зіп.
Зіп!
Я вже з десять хвилин питаю, чи додати тобі ще сиру до піци.
-Що з тобою? -Ой, вибач.
Я просто обмірковую ту дивну зустріч.
У саду Поузі?
Ага. Оту.
І я. Як це — не любити магію?
Земні поні ніколи не мали магії. Може, Поузі заздрить.
Заздрить?
Я теж заздрю. Від магії трохи лячно,
але було б круто могти здіймати предмети в повітря.
Отак?
Воно того варте!
Твоя правда, Гіче. Це геть краще, ніж літати.
Ти вже розібралася з цією випадковою появою рога й магічних крил?
Ні. Стає щоразу гірше.
Може, Поузі має рацію.
Магія непередбачувана.
Може, непередбачувана, але безпечна.
Слід показати земним поні, що магії не треба боятися.
Вона робить Еквестрію кращою.
І з нею весело!
Ого! Думаєте про те, що і я?
Може, я — так.
Гаразд, поньство. На рахунок три.
Один, два, три.
Виборчий парад!
Так?
Не зовсім, але близько.
Ми використаємо День Бухти
як шанс показати все дивовижне, на що здатна магія.
Тоді кожен поні згадає, як прекрасно, що в нашім житті знову є дружба й магія.
Ви зі мною?
-Так. -Однозначно.
Я за!
Зефірино, ти там? Привіт. Я тебе не бачу.
Привіт, мамо.
Ось ти де.
Я вже сто років не бачила своїх лошат.
Піп хоч відповідає на мої дзвінки.
А ти — ніколи.
-І зовсім забула Зефірний Пік. -Твоя правда.
Я давно не була вдома в Піку.
Ти ж ніби можеш уже літати, золотце.
Пушок хоче привітатися.
Хто тут у нас мамин малюк?
Так, ти! Ти щось казала?
-Ой. Я просто… -Зіп, рибко.
Я дзвоню, бо ти маєш повернутися додому.
Що? Ні! Та яке!
Тобі весело з новими друзями, усе таке,
але ти принцеса, квіточко.
Колись ти станеш королевою.
Я знаю. А як же Піп?
Що ж, у твоєї сестри є свій салончик.
І хоча мені подобається те, що ти наглядала за нею,
вона й так усе стрімить постійно.
Тож це не необхідно.
Саме ти маєш вивчати кожен мій крок і представляти нашу сім'ю.
Але я не знаю, чи готова вже їхати.
А чому б ні?
Скоро буде фестиваль.
Планування фестивалю — корисна навичка для твого майбутнього на троні.
Як королева, ти будеш організовувати звані вечері, чаювання, бенкети.
Перериває.
Щось сталося?
Так. Просто мені так тут подобається, у Мустанговій Бухті.
Не хочу ще летіти.
Летіти?
Повертатися в Зефірний Пік.
Ти ж лише прибула сюди.
Знаю.
Я ще не готова стати спадкоємицею престолу.
Так, як мама від мене цього чекає.
Водночас
я не певна, що моє місце — тут.
Авжеж тут!
Навіть якщо я лише літаю й випробовую нові рухи?
Ти ж це обожнюєш!
Як сказала б Іззі, від цього твій блиск просто сяє.
Не знаю. Може, мама має рацію.
Може, краще вернутися додому
й спробувати бути класичною принцесою.
Колись доведеться це зробити.
Залишся хоча б до фестивалю. А там вирішиш.
Гаразд. Я не можу його пропустити.
А тепер гайда.
Слід спланувати фестиваль, треба твоїх чар.
Кепські справи.
Дивно.
Вінки зі стрічками — традиційна прикраса свята.
Ми вішаємо їх на двері, на головній вулиці, повсюди.
Мило!
Трохи пилюки.
Але мило.
Якось я сплела старі чайні ложки.
Крутезна ідея, Іззі.
Може, додаймо стилю єдинорогів і пегасів?
А тепер: де я залишила свою валізку з блискітками?
-Хтось бачив Зіп? -Що це за ложки?
Ми єдиноробимо прикраси.
Хочеш спробувати?
Прикраси — не моя сильна сторона.
Може, щось інше.
Як щодо випічки ласощів?
Пекти я теж не дуже вмію.
Чи напишемо пісню для концерту.
Зіп, ти любила писати зі мною пісні.
Та ні, не думаю.
Зажди! Ми точно знайдемо, що тобі до душі.
Може, пізніше. Бувайте!
Доброго ранку, відділку!
Шериф Гіч заступає на чергування.
Вільно, мої заступники.
То що скажете?
Шерифської честі йдемо добувати Закон і порядок в опіці тримати?
Гей!
Пробуєш римувати?
Привіт, Зіп. Як тобі?
-Задовго. -Круто.
Я так, накидую. Не вийшло. Гарний відгук.
Чим можу допомогти?
Я зайшла, бо…
Ну…
Ти не помічав останнім часом чогось дивного?
Дивного? Що ти маєш на увазі?
Ну…
Я була на балконі, коли…
Знаєш що? Мабуть, це пусте.
Забудь.
Стій. Я знаю, про що ти.
-Справді? -Так.
Тобі нудно.
Але не соромся Ми ж друзі. Можемо потусити.
Придумав. Замовимо три різні картоплі фрі й визначимо найкращу.
А може, пазли!
Дзвінок?
Відділок шерифа.
Ясно. Та ну?
Дивина. На пляжі? Уже виїжджаю.
Схоже, у нас на пляжі код 8–18.
Зіп, потюпаємо разом туди?
Та тут ані поні немає.
Ніби все добре.
Тобто: «Щось незрозуміле сталося»?
Ти це навмисно!
Ні.
Я бачила, як ти використала чари, щоб кинути парасолю на мій піщаний замок.
Кажу ж тобі, це не я.
Я вела її, аж раптом мої чари зникли.
Я тобі не вірю.
Але я кажу правду!
З усіма все гаразд?
Шерифе Гіче, я не хотіла нічого псувати.
-Мої чари… -Я будую замок весь день!
Четвер. Полудень. Пляж. Друга магічна аварія.
Збій левітації.
Єдиноріжка упустила парасолю. Поні сердиті. Дуже дивно.
Треба детальніше розслідувати.
О ні.
Будь ласка, ні.
Зіп, ось ти де!
Гайда з нами до міста по необхідні речі для нового вдосконаленого фестивалю?
Я б хотіла, та…
То чому ти не можеш?
Бо я працюю над власним сюрпризом до Дня міста.
Так.
Веселіться.
Четвер, 12:15, кристали в нормі. Енергія пучка призми ціла.
Гаразд.
То що сталося?
По одному.
Вона хотіла знищити мій піщаний замок!
Ні! Просто моя магія зникла.
Гаразд! Кожен поні…
Слід заборонити чари на пляжі!
Чари на пляжі заборонено, шерифе Гіче?
Чари на пляжі… не недозволені.
Але краще я повернуся до відділку, може, накопаю щось там у старих звітах.
Поні, тримайтеся. Я передзвоню.
Ти ж не тут маєш бути, так?
Я вперше бачу таке яйце.
А ви?
Хто ти з мешканців Еквестрії?
Я подбаю про тебе.
-Ти навмисно! -Я б ніколи такого не робила.
Отак краще.
Тепленько-затишненько.
Берегтиму тебе, поки не з'ясуємо, чий ти.
-Добре? -Шерифе Гіче.
З ким ви щойно розмовляли?
Та тут ані поні. Чим можу допомогти, Поузі?
Тупцяю головною вулицею, аж тут копита пристали до тротуару.
Я намагалася вирватися, але на це пішло дуже багато часу.
Думаю, хтось мене розігрує.
Либонь, один з єдинорогів. Хочу подати скаргу.
Гаразд. Скринька для скарг там на стіні.
Краще б ви самі її від мене прийняли.
Я спізнююся на важливу зустріч у Світлім Домі. Служба!
Заступнику, приглянеш за яйцем?
Ці ласощі зроблять фестиваль неймовірним.
Ну аякже!
Ми ну буквально все продумали.
Я от працювала над
Новим гімном Дня
Мустангової Бухти
Хочете почути?
Пізно! Та нехай! П'ять, шість, сім.
Мустангова Бухта, так!
Гей! Гей!
А тоді…
Щось там про сонце й море
Тоді…
Щось! Щось! Щось!
Тоді…
Щось! Щось!
Ну, мені не дуже.
Я в захваті! Що?
Нав'язлива.
Щось, щось
Дуже нав'язлива пісня. Хороша.
Мініторти з блискітками! Чудова ідея, Іззі.
Та-дам!
Тепер вони справжні арт-торти.
Але звідки цей чудесний смак?
Секретний інгредієнт.
Чари.
Далі готуватимемо хмарні цукерки.
Улюблені ласощі Зіп.
А де вона, до речі?
Година п'ята.
Досі голяк.
Година п'ята одна хвилина.
Досі голяк.
Може, я помилилася.
І закономірності немає.
Просто збій.
Що це за пір'я?
Повірити не можу!
Поньство, швидше!
Нагору! Ви маєте це побачити.
-Ось ти де! -Що таке?
Чимдуж.
Овва.
І на що дивитись?
На стіні росло багато ліан,
і вони сяяли.
Осяйні ліани?
Гаразд.
Хочу зізнатися.
Я стежила за кристалами, і, здається, з ними щось не те.
Що? Ні, усе добре.
Ви ж помічали, що чари дивні останнім часом?
Вони постійно вимикаються.
-Ні. -І я ні.
Справді?
Вибач, сестро.
Гіче, я бачила, що сталося тоді на пляжі.
-Ти ж узяв… -Що? Нічого я не брав.
…свідчення Поузі?
О, звісно, свідчення.
Нарешті згадав.
Слід опрацювати їх.
Зажди! Ти мав навчити нас робити желейних кроликів у повний зріст.
Звучить дивно.
Та я знаю, що побачила й помічаю.
Днями я летіла із Зефірного Піка, два пегаси зіштовхнулися і…
Пробач, Зіп.
Я захопилася плануванням фестивалю.
Це я в усьому винна.
У збоях магії?
Немає ніяких збоїв магії.
Ти ж сама сказала.
Твої чари всерога непередбачувані. Тебе це ніяк не дивує?
Ні, гадаю, це тому, що я ще лише вчуся.
Як і всі ми.
Доповідаю.
Доповідати нічого.
Жодних ознак таємничих осяйних ліан чи збоїв у кристалах.
Привіт, мамо.
Зіп! Ось ти де!
-Ти що, ігноруєш мої дзвінки? -Ні, просто зайнята, мамо.
Якраз допомагаю Санні з прикрасами. Мушу бігти.
Аж кортить їх побачити.
Що саме?
Прикраси.
Піп тобі не казала?
Я приїду на фестиваль у Бухті.
Приїдеш? Чому?
Так, уже час гамати.
Я знаю, знаю.
До зустрічі.
Ну ж бо! Мусить же щось бути.
На головній вулиці все нормально.
Окрім цього.
Тримай, малюче.
Приніс піску для затишку. Може, тобі сподобається.
Рожево й затишно.
Кому розповісти казочку?
Мені.
Зіп!
Ого, а ти підступна. Що ти тут робиш?
Я пішла за своїм інстинктом.
І мала рацію.
-Ти щось приховуєш. -Агов!
Ну, і що це таке?
Гадки не маю.
Я просто побачив його беззахисним на пляжі.
-Я просто… -Пішов за своїм інстинктом?
Ага.
Слухай, можна, щоб це поки було лиш між нами?
Авжеж. Я — зіп-архів.
Що?
То прочитаєш нам зараз ту казочку, га?
О ні.
Ми мерщій прибігли. Що таке?
Останнім часом усі ми дуже напружені.
Потрібна пауза.
На щастя, я знаю одну місцину.
У мене для вас сюрприз!
Не дякуйте.
Будь ласка, тільки не зміна іміджу.
Так і знала.
Але ж це так розслабляє.
І це інформативно.
Ти знала про понад 1000 видів раків-самітників?
Бо я не про них не знала.
Вибач.
Так лоскотно!
У «Мелодогриві» крутезно, правда, поньство?
-Ага. -Так.
Зіп, що сталося?
-Не фанат «Мелодогриви»? -Та ні, тут класно.
Піп просто молодець.
Правда?
Так. Це правда.
І слухай…
Вибач, якщо я не помагала.
-Я думаю про інші речі. -Як-то кристали?
Відбувається щось дивне.
Ти справді занадто переживаєш.
Та якщо кристали зіпсуються, ми знов утратимо чари.
Не буде ні польотів, ні…
Сестричко! Тобі треба розслабитися!
Нічого не станеться.
У нас знову є друзі.
У нас знову є магія.
У нас є…
Музика!
У «Мелодогриві»…
Ми співаємо
Поки робимо укладку.
Гіп, гіп, ура!
А ця пісня — моїй старшій сестрі-параноїчці Зіп.
Знаю, ти відчуваєш Наче щось не так
Але не хвилюйся у мене є для тебе пісня
Для тебе
Розкинь копитця У зручному кріслі
І забудь про турботи За хвилинку-дві, так
Зробити це слід тобі
Під гривою стільки думок, це зовсім біда
Але трішки турботи, дива, чарів, добра
Й будеш ти геть немов нова
Щезнуть хвилювання, як мара
Тож копитця підійми, бо усе в нас гарно
У Мустанговій Бухті щодня красно-славно
Тож копитця підійми доверху
Бо усе в нас буде добре Наше буде зверху
Ти не розумієш? Не вийде співати пісеньку й усе ігнорувати.
Утратимо цього разу магію — може, уже й не вернемо.
І це буде наша провина.
Про що це вона?
Утратимо магію?
Чия провина?
Що сталося?
Вінді, що таке?
Я не знаю.
Я летіла собі.
Аж раптом я вже лежу на землі.
Ага, і я.
Бо ти впала на нас.
Вибачте, поньство.
Зазвичай я дуже добре літаю.
Ясно, що це не так.
Про це казала я, цього боялися всі поні.
Якщо пегаси і єдинороги нахаби,
то треба заборонити їхню магію в Бухті.
Вона має рацію.
Ну не знаю.
Так! Більше жодних чарів!
Нечесно, що ми, земні поні, без магії,
а поні, які її мають, користуватися нею не вміють
або дражнять нас нею.
-Так! Поузі має рацію! -Я згоден.
Зачекайте ви!
А зараз вони ще й хочуть зіпсути наше свято земних поні.
Це неправда!
Хай буде якнайкращим!
Тоді День міста має бути без магії.
Як і завжди.
-І з закритим небом. -Або ми не прийдемо.
Я ніби нарешті зрозуміла, чому магія дає збої.
Справді?
Це все кристали.
Їх можуть живити поні.
Що?
Гаразд. Дивіться.
Піп, коли ми були лошатами,
я крала мамині вишні в шоколаді й винила тебе.
Я так і знала!
Ти разів з 12 мене підставила!
Ага.
І знаєш що? Я не люблю караоке.
Це відстій!!
Забери слова назад! Караоке — веселе для будь-якого віку й рівня навичок!
Зіп не зобов'язана любити щось, бо воно нам подобається.
Санні, не треба бути такою вразливою.
Іззі заступилася за Піп.
Я не вразлива!
Я не казав, що ти вразлива. Я…
Бо є різниця й…
Ти… Ти мала рацію.
Коли поні не ставляться одне до одного лагідно…
Коли ми не ладнаємо…
Кристали слабшають, і магія стає нестабільною.
Тож пегаси раптом не можуть летіти й падають на інших поні.
А єдинороги кидають речі на піщані замки.
І змінюється погода.
Як несподівана гроза?
Так, усе летить шкереберть.
А чи пов'язано це з тим, чому кристали роз'єдналися багато років тому?
І що я не можу збагнути чари всерога?
Не знаю.
Хочу з'ясувати.
Але хочемо зберегти чари —
помирімо спершу всіх поні.
Зіп має рацію.
Не можна здаватися.
Ми ще можемо належно підготувати День Бухти.
День дружби!
І гармонії!
-Так! -Так!
То гайда!
Чесне понське.
Настав!
Настав великий день.
Настав великий день!
Не хвилюйтеся.
Я вас захищу.
Санні, зачекай!
З Днем Мустангової Бухти.
-Ми ніби не обмінюємося подарунками. -Знаю, але відкрий.
Це ж
ліхтар, який для мене зробив мій тато.
Думала, його вже не відремонтувати.
Іззі, дуже тобі дякую!
Іноді, коли додати трішечки магії,
можна все виправити.
Твоя правда. А тепер додаймо магії й виправимо нинішній день.
Дивіться! Вони нарешті летять!
А ось і королева!
Вітаю, Ваша Величносте!
Мамо!
Щасливого всім Дня міста.
Вітаємо!
Поки все добре.
Так тримати.
Ложки у вінках?
Фу.
-Мені до душі старі прикраси. -Не можу не погодитися.
Овва!
Пегаси! У вас нечесна перевага!
Морозиво з моху.
Нитка до нитки…
О ні!
Крила відмовили!
Як і мої копита!
Допоможіть!
Наші копита застрягли!
Що коїться?
Збої лише посилюються.
Ти певна? Сьогодні ж ніщо не пішло за планом.
Я маю зробити все можливе.
Нам же досі потрібен позитив, так?
Може, це допоможе.
Мій щасливий мікрофон.
Гаразд.
О так
Так, ми готові. Добре є.
Шоу починається!
Ні пуху, Піп!
Але пера тобі знадобляться.
Шановне поньство, вітайте принцесу Піп Петалс,
яка заспіває нову пісню на День Бухти!
-Нова пісня? -Що?
Це моя донька!
Ми хочемо почути справжню пісню свята
з уст земного поні.
-Нащо нова? -Де наша пісня?
Ану будьте приязними! Це указ шерифа!
-Ти на їхньому боці? -Тут немає боків.
Ми знаємо, повернення магії було нелегким.
Еквестрія така різноманітна. Але ж магія прекрасна.
Тепер набагато краще, бо…
Ні! Ні!
Магія помирає!
Яєчко!
Що це таке?
Це якась порожнеча.
Усі поні, назад.
Але ми застрягли!
Відпустіть!
Це не ми!
Ви ж поні, начаруйте щось!
Наша магія не діє!
Мені це не душі! Ні!
Аж ніяк.
Поузі! Вінді!
Ні!
Ну ж бо, магіє всерога! Працюй!
Але ж магія зникла!
То мушу спробувати без неї.
Я стрибаю.
Без нас — ні!
От воно що.
Будемо дружні — чари повернуться.
Нумо, єдинороги! Нумо, пегаси.
Поможіть земним поні!
Працює!
Санні, у тебе вийде!
Там так темно. Візьми ліхтар.
Санні?
Лоскотно!
Знаю!
Я цілком згоден з усім, що ви кажете.
Ти щойно говорив?
І я щойно тебе зрозумів?
Що?
Ого, дуже багато інформації.
Радий знайомству, Кенете. Я Гіч.
Сила ростити квіти?
Магія земних поні?
Але ж такого ніколи ще не було.
Коли будемо дружні, може, винайдемо нову магію.
Твоя правда.
Зіп, ти щодо всього мала рацію.
Вибач, що не вірила.
Я погана подруга, не слухала тебе.
Лиш сподівалася, що з магією все добре, усе інше забула.
Пробачиш мені?
Само собою.
Зефірино, ось ти де!
Копитце золоте. Оце так випробування.
Збирай свої речі.
Слід рушати в небо, щоб вернути до палацу засвітла.
Мамо, я не повертаюся з тобою.
Ми погодили, ти продовжиш навчання.
Моє місце тут, у Бухті, з моїми друзями.
Мені треба більше часу,
щоб вивчати магію,
знайти себе — до прийняття монаршого обов'язку.
І
знаєш що?
Гадаю, що я — поні, яка любить все з'ясовувати.
Це правда, так і є, моя маленька принцесо-досліднице.
Мамо, зробиш дещо для мене?
Що захочеш, сонце.
Можеш називати мене просто Зіп?
Звісно, Зіп.
Даруй, що-що воно?
Дракон.
Та драконів в Еквестрії вже поколіннями не бачили!
-Такий гарнюня! -Милота!
Усім привіт.
Я лиш хотіла попросити
вибачення за свою поведінку.
Я почувалася…
Відкинутою?
Так, саме так.
Ми цього більше не допустимо. Так, народ?
-Так! -Звісно.
Піп, а ти б не могла, будь ласка,
заспівати свою нову пісню?
Тільки за однієї умови.
Якщо заспіваєш зі мною.
Я підхоплю.
Ці маленькі поні все-таки придумали, як же стабілізувати магію.
Ну нарешті.
Тепер, коли вони це зуміли,
час повернути те, що належить мені!
Просто блискуче!
Гадаєш?
Ми дуже раді, що ви залишилися в Бухті, детективе Зіп.
І я!
Магія ще приховує стільки секретів.
Я рада, що можу розкрити їх тут, з найкращими друзями.
Ну, у мене ще точно є ну дуже багато питань.
Чому моя магія всерога зникає?
Так.
Чому я маю магічну силу розуміти всіх тварин,
крім цього дивовижного дракона?
Або звідки
взялася магія?
Хто зробив кристали? І як вони розділилися?
Чому земні поні не мали чарів?
Ну, принаймні одне ми вже точно знаємо.
Що ж?
Що б нас не чекало, ми поборемо це разом.
Так!
Переклад субтитрів: Данило Добровольський