"Gränsen som skiljer liv från död
är som bäst dunkel och vag.
Vem vet var det ena tar slut och det andra tar vid?" E.A. Poe
God morgon, mina herrar.
-Är ni Augustus Landor? - Ja.
Och ni?
Kapten Hitchcock till er tjänst. Andrebefäl vid kadettskolan.
Jag är här för att meddela
att inspektör Thayer omedelbart vill tala med er.
- Vad rör det sig om? - Det överlåter jag åt översten.
- När ska detta ske? - Så fort som möjligt.
Och om jag inte kommer?
Det är upp till er, ni är en fri man.
Det är en fin dag för en åktur.
Kaptenen antyder att ni var en legend bland konstaplarna i New York City.
Han rekommenderade er för era imponerande bedrifter,
som att ni anhöll ledarna för Daybreak Boys,
splittrade det fruktade Shirt Tails-gänget,
och löste ett ohyggligt mord på en ung prostituerad i Elysian Fields.
FÖRENTA STATERNAS KADETTSKOLA WEST POINT
Ni äger talang för att knäcka koder, stävja upplopp,
och hålla stränga förhör.
Ni är en prästson från Gloucester
som kom till New York i tonåren.
Och ni är änkling, mr Landor.
Sedan tre år.
- Ska jag skicka efter kaffe? -Öl duger gott.
Ni har...
Ni har mitt livs historia i en brevkorg där bakom ryggen, eller hur?
Vad mer står det?
Står det att jag inte har satt foten i en kyrka
på mycket länge?
Står det att min dotter rymde för en tid sedan?
Vi känner till er dotters försvinnande.
Och ni har vår sympati.
Jag hoppas att jag inte har förolämpat er.
Nej, nej.
Nej, ursäkta. Jag borde be om ursäkt.
Och det gör jag. Fortsätt.
Mr Landor, vi måste vara extremt diskreta.
Vi söker någon.
En civilist med gedigen erfarenhet och takt
som kan bedriva utredningar å kadettskolans vägnar.
De är av högst komplicerad och känslig art
och gäller en av våra kadetter.
En elev på andra året från Kentucky, vid namn Fry.
- Leroy Fry. - Vi kan gå rakt på sak.
Fry hängde sig... igår kväll.
Jag beklagar.
Det inträffade är förfärligt. Men ni måste förstå vår situation.
Vi är ansvariga för dessa unga mäns fostran,
för att göra dem till gentlemän och soldater och driva på dem.
Men vi vill gärna tro att vi vet när vi ska stå tillbaka.
En pojke hänger sig.
- Det är ett fall för åklagaren. - Det är inte allt.
Kadett Frys kropp skändades i går natt på sjukhuset.
Skändades? Av vem?
Om vi visste det, skulle vi inte ha kallat på er.
Även kadettskolan har sina upptågsmakare.
Det här var inget upptåg, mr Landor.
Leroy Frys hjärta skars ut ur hans bröst.
Dr Marquis, hur gör man det här?
Med skalpell. Eller en bra, vass kniv.
Men att nå hjärtat är det svåra.
Jacken på lungorna och levern
uppstår när bladet vinklas för att inte skada hjärtat.
Och hur förvarar man hjärtat?
I något slags kärl
Inlindat i lärft eller tidningspapper.
Troligen omgivet av is.
Vad för slags man gör så?
En stark.
Inte en kvinna?
Ingen kvinna som jag haft nöjet att träffa, nej.
Kan det vara någon som studerat medicin?
Är han lika välutbildad och skicklig som ni själv?
Inte nödvändigtvis.
Han behövde ljus och veta var han skulle skära,
men måste inte vara läkare eller kirurg.
- Det måste vara... - En galning!
Och ännu på fri fot.
Mannar! I gevär!
Ni får ursäkta mig, mr Landor.
Vi befinner oss i en prekär situation.
En del mäktiga senatorer i Washington
vill gärna se oss misslyckas och slå igen portarna.
Jag ber er hjälpa oss att rädda fosterlandets och skolans heder.
Det ska jag försöka göra.
Ni höll vakt igår kväll, mr Huntoon.
Ja, sir.
Från 21.30 till midnatt. Sen återvände jag till regementet.
Var ligger det?
Fjärde regementet, sir. Vid Fort Clinton.
Jag är inte så bekant med trakten,
men det verkar som om där vi står nu
inte ligger längs vägen från Fort Clinton till North Barracks.
- Nej, sir. - Varför tog du en omväg?
På vägen hörde jag något.
Jag trodde det var ett djur.
Det lät som det var döende eller i en fälla, så jag ville hjälpa.
Jag är mycket förtjust i djur.
Jag skyndade vägen fram tills jag sprang in i kadett Fry, sir.
- Hur såg han ut? - Inte bra, sir.
Han hängde inte rakt.
Det såg ut som om han satt i en stol.
Jag förstår inte.
Hans fötter rörde marken, sir.
- Rörde hans fötter marken? - Ja, sir.
Jaha. Vad gjorde du sedan?
Jag sprang. Raka vägen till North Barracks.
En sista fråga och jag ska inte besvära dig mer.
Såg du någon annan i närheten?
Nej, sir.
Mr Huntoon.
Halsen...
Det var det första som slog mig.
Ser ni?
Det är ingen rät linje. Någon ryckte tag, repet stramade åt,
snaran löpte längs halsen som på ett kreatur.
Som om...
Som om han... kämpade emot.
Se på hans fingrar.
De har färska blåsor från att ha fattat tag i repet
och försökt kränga det av sig.
Får jag fråga vad som pågår?
Det här är emot reglerna.
Jag får be er att känna på mr Frys bakhuvud.
Var det ni som undersökte mr Fry?
Naturligtvis. Det är mitt jobb.
Har vi inte redan gått igenom det här?
Det finns en bula.
På bakhuvudet.
Ungefär sju centimeter.
Jag måste ha missat det.
Någon mördade mr Fry.
Är det vad ni säger, mr Landor?
Ni är nåt på spåren, kapten Hitchcock.
Vem som helst kunde ha missat det.
Mr Landor.
Nu när ni är med,
är det viktigt att vi etablerar några regler.
Ni rapporterar till mig dagligen och jag till översten.
Och inte ett ord om detta till någon, vare sig på eller utanför kadettskolan.
- Var det allt? - Ett sista villkor.
Inget drickande under utredningen.
Ert rykte föregår er.
Ursäkta.
-Är ni Augustus Landor? - Ja.
Om jag inte tar fel, har ni ombetts att lösa mysteriet
med Leroy Fry.
Det stämmer. Vad kan jag göra för er?
Min egen och försvarsmaktens heder vilar uppå
att jag delger de slutsatser jag har dragit.
Slutsatser?
Rörande den avlidne mr Fry.
Jag är idel öra.
Mannen ni söker
är poet.
Menige Cochrane.
När Leroy Frys kropp fördes till sjukhuset,
utsågs ni att vakta den?
Ja, sir.
- Hände det något under er vaktjänst? - Inte förrän klockan halv tre.
- Då blev jag avlöst. - Vem avlöste er?
- Soldat, vem avlöste er? - Det kan jag inte säga, sir.
Men det var ett befäl.
- Identifierade han sig inte? - Nej, sir.
Det väntar jag mig inte av ett befäl.
Vad sa detta befäl till er?
Han sa: "Tack, menige. Det var allt. Jag avlöser dig."
- En underlig begäran? - Ja, sir. Mycket.
- Såg du officerens ansikte? - Nej, sir.
Jag hade bara ett ljus. Det var mörkt.
Säg mig då, hur visste ni att det var en officer?
Epåletterna, sir. Men jag medger att det var underligt.
- Varför det? - Epåletterna.
De på hans vänstra axel saknades.
Där har vi honom.
Benny vet en som behöver en drink så fort han kan.
Redan åsynen av den värmer mitt blod.
- Benny! - Sir.
- Den här är... för regler. - Fan ta dem.
Patsy.
Patsy!
Varför så tungsint?
Har du hört om den stackars kadetten?
- De säger att hans död tog flera timmar. -"De"?
Han där.
Borde inte ni vara på aftonbönen?
God kväll. Aftonbönen?
Nej, ingen saknar mig.
De vet knappt om jag är där.
Och förresten har jag lärt mig mer på krogen, än i skolsalarna.
Det betvivlar jag inte.
Varsågod och sitt. Slå er gärna...
- Ner? - Ner. Tack.
Förstaårselev Poe. E.A. Poe.
Edgar A. Poe.
Ni törstar, ser jag.
Det håller tristessen borta.
Så säg mig, hur hörde ni talas om Leroy Fry?
Av Huntoon, så klart.
Han har ropat ut sorgebudet som en gråterska.
Någon kanske hänger även honom snart.
Menar ni att någon hängde mr Fry?
Jag menar ingenting.
Varför tror ni att mannen som skar ut Leroy Frys hjärta
var poet?
Tja...
Hjärtat är antingen en symbol eller ingenting.
Ta bort symbolen och vad har ni?
En knytnävsstor muskel, inte mer estetiskt intressant än en urinblåsa.
Att avlägsna en mans hjärta är att hänge sig åt synd.
Och vem är bättre lämpad till det
än en poet?
En mycket bokstavligt sinnad poet, i så fall...
Våga inte låtsas som om denna våldsakt
inte väckte litterärt gensvar i ert sinnes dunkla vrår.
Lord Sucklings charmerande visa.
"Jag ber, sänd mig mitt hjärta åter Eftersom ert tillhör en annan."
Eller som i Bibeln:
"Herre, begåva mig med ett rent hjärta."
"Ett förkrossat och bedrövat hjärta, tömt på förakt."
Då kanske vi söker en religiös galning.
Ni förstår, jag sa inte det, men jag är själv poet,
så jag tänker som en.
Jag läser inte ofta poesi.
Varför skulle ni det? Ni är amerikan.
Och ni?
En konstnär. Utan land.
Vad, mr Landor?
Ni har varit till stor hjälp.
Ni borde titta närmare på en kadett vid namn Loughborough.
Tidigare Leroy Frys rumskamrat, tills de blev oense.
Varför är oklart.
Mr Loughborough.
Berätta för mr Landor hur ni kände mr Fry.
Ja, sir. Vi var rumskamrater.
Blev ni oense?
Jag skulle inte säga oense. Men...
...våra vägar gick isär, sir.
Hur kom det sig?
Inget speciellt...
Det bara blev så.
Vet ni något om mr Fry,
ska ni genast berätta det.
Det är så här, sir.
Jag skulle vilja påstå att han umgicks
med ett dåligt gäng.
Det var vad han sa själv.
Med ett dåligt gäng, menade han andra kadetter?
Han sa inte det, men jag antog det.
Varför sa ni inget tidigare?
Jag trodde inte att det var viktigt,
det hände för så länge sedan.
Ledig.
Mr Stoddard.
Ni var den siste som såg mr Fry i livet.
Ja, sir.
- Tala högre. - Jag är lite förkyld, sir.
Jag såg Leroy sent den kvällen.
Jag mötte honom på vägen till baracken.
Talade du med honom?
Han stoppade mig och frågade om några befäl var där.
Hur såg mr Fry ut?
Det var så mörkt. Jag litar inte på mitt minne.
Såg du om han bar på något, ett rep, till exempel.
Inte vad jag kunde se.
Det var en sak.
När Fry gick frågade jag vart han var på väg så sent.
Och?
Han sa: "Nödvändiga affärer."
Vad trodde ni att det betydde?
Jag vet inte.
Ledig.
- Ursäkta, kapten. - Ja.
Gode Gud.
"En ko och ett får har mördats och lemlästats i Cold Spring."
"Deras bröst har sprättats upp och deras hjärtan avlägsnats."
Är inga av Guds varelser immuna mot denna man?
Vi vet inte om det är samma man.
Vad?
Ett sammanträffande?
Med början klockan 06.00 i morgon bitti,
ska mannarna endast bevista undervisningen måltiderna och gudstjänsterna.
Inget annat!
Om någon kamrat undrar,
ställde vi bara frågor om bekantskapen med Leroy Fry.
Jag kände honom inte.
- Vad? - Jag kände inte karln.
- Då missförstod jag. - Du är inte den första.
Om det inte är en diskussion, vad är det då?
Ett uppdrag.
Du får ingen lön.
Ingen av dina klasskamrater får veta vad du gör
förrän långt senare när det är slutfört.
Om de får reda på det, kommer de troligen att förbanna ditt namn.
Oemotståndligt.
Nej, berätta mer.
Utmärkt. Jag vill att du dechiffrerar det här fragmentet.
Du måste vara så diskret och exakt som du kan.
Jag har glädjen att rapportera att jag har lyckats avkoda meddelandet.
Handskrivet och personligt.
Fry hade det på sig när han dog.
Vi kan anta att det räckte
för att han skulle lämna baracken den kvällen.
Eftersom resten av meddelandet slets ur hans hand,
kan vi anta att meddelandet på något sätt identifierade avsändaren.
Bruket av ganska primitiva svarta versaler
indikerar att avsändaren önskade dölja sin identitet.
Ett slags inbjudan, eller snarare en fälla.
En fälla?
Med tanke på det... Får jag?
Vi koncentrerar oss på den tredje raden
som vi vet är komplett.
"Bli." Men sen då?
Något som börjar på "S".
"Stor"? "Stark"?
Nej. Det stämmer inte med inbjudan.
"Bli stum"? Nej. Klumpig konstruktion.
Om Leroy Fry förväntades komma vid en viss tid och plats,
finns bara ett ord: "Sen."
"Bli sen."
När vi läser den tredje raden,
blir det andra ordet nästan simpelt enkelt
att utläsa: "Bli inte."
"Bli inte sen."
Se själv, mr Landor.
Vi behöver inte söka länge efter en misstänkt.
Om Fry var på väg till en förutbestämd plats,
skulle han "komma" sett ur författarens perspektiv.
Så: "Kom, mr Fry."
Med det på plats, är det enkelt
att utläsa nästa ord. Kan det vara något annat än "snart"?
Vi lägger in ordet et voilà!
"Bli inte sen. Kom snart."
Där har ni det, lösningen till vår petite énigme,
respektfullt överlämnad.
Förstklassigt. Tack.
- En sak, bara. - Ja?
Lyckades du utläsa de första två raderna?
Jag var tvungen att ge upp.
Är ni bra på att stava?
Oklanderlig. Enligt ingen mindre
än pastor John Bransby av Stoke Newington.
Så ni har aldrig gjort vad så många av oss... gör.
Stavat fel på snarlika ord.
Till exempel: "de" och "dem".
Ett vanligt grammatikfel.
Det är en inbjudan. "Möt mig där."
Vi vet ju ändå inte var, eller hur?
Något med "E-N" i slutet.
Viken!
- Vid vikens strand. - Utmärkt.
Så: "Jag är vid vikens strand."
"Möt mig där vid, säg kl. 23.00."
Så: "Bli inte sen. Kom. Möt mig där", kan ligga närmare sanningen.
Betyder det något för dig?
Varför träffa en kadett nere vid viken
när de kunde ses var som helst?
För att det inte var en kadett, utan en kvinna.
Ni visste svaret hela tiden.
Jag hade mina aningar.
Om det är en kvinna vi söker,
tror jag att jag kan ha sett henne.
Morgonen efter Leroy Frys död, innan jag visste vad som hade hänt,
vaknade jag och började tala de första raderna till en dikt,
rader som talar om en mystisk kvinna i stor nöd.
Då, utanför mässen, dyker den vackraste varelse
jag någonsin skådat upp.
Vem var hon?
Jag har ingen aning.
Varför tror du att denna dikt eller unga kvinna är kopplad till mr Fry?
Atmosfären av dolt våld.
Outsägligt tvång.
En okänd kvinna.
Du kunde ha vaknat när som helst och skrivit detta.
Men jag skrev det inte. Det dikterades.
Dikterades?
Av vem?
Min mor.
Hon är död.
Död sedan 20 år.
Berätta om den här Poe.
Åh, Poey.
En underbar gosse.
Mycket artig. Pratar mycket.
Definitivt. Och det är något märkligt över honom.
Eftersom han pratar mycket?
Han är uppfylld av sanslösa fantasier.
Han berättade om en dikt
som han påstår har att göra med Leroy Frys död.
Påstår att den dikterades för honom i sömnen av hans döda mor.
Du av alla vet att de vi förlorat...
...för alltid är hos oss.
Människan gör nästan vad som helst för att lura döden.
I något slags kärl.
Inlindad i lärft eller tidningspapper.
Troligen omgiven av is.
MÖT MIG I ISKÄLLAREN VAR MODIG
Bra. Du fick mitt meddelande.
- Följde någon efter dig? - Följde?
Så oprofessionellt. Absolut inte.
- Vad är det här? - Brottsplatsen.
Det andra... brottet.
Dit Frys hjärta fördes.
Det fick er att tänka på Bibeln, detta med Frys hjärta.
Jag måste erkänna. Jag tänkte redan så.
Inte på Bibeln,
men på religion.
Det här känns som en ceremoni av något slag.
Blod och ljus placerade på ett avsiktligt sätt.
- En cirkel. - Och en triangel.
Troligen med Frys hjärta i mitten.
Jag har en gammal vän som kan vara till nytta.
Professor Jean Pépé är expert på symboler...
- Pépé! - ...ritualer, det ockulta.
- Professorn! - Pépé kan nog vara
- den märkligaste man... - Kom in. Jag är här.
- Ursäkta om vi stör. - ...jag har haft nöjet att träffa.
Jag har med mig något underligt som jag vill att ni tittar på.
Det kan bara vara en magisk cirkel.
Jag minns att jag såg den i Le Véritable Dragon Rouge.
Och om jag minns rätt stod magikern där
i triangeln.
Ensam?
Han kan ha haft sin grupp av assistenter.
Och ljus och facklor på sidorna, ljus överallt,
en festival av ljus.
Gus, om du går till den tredje hyllan...
Den andra uppifrån.
Boken högst upp.
Ja.
Pierre de Lancre, fruktad häxjägare.
- Läser ni franska, mr Poe? - Ja.
Läs tyst. På mittuppslaget.
De Lancre avrättade 600 baskiska häxor
och lämnade den märkvärdiga bok du nu bläddrar i, efter sig.
Men boken jag vill ge dig, Discours du Diable av Henri Le Clerc,
som avrättade 700 häxor innan han var färdig,
sägs vara förstörd.
Enligt ryktet lämnade han efter sig två eller tre andra böcker
som var identiska med den förstörda.
Att hitta en av dem har blivit en fix idé hos många samlare av det ockulta.
- Varför? - Varför?
Le Clerc efterlämnade instruktioner om...
...odödligheten.
Du store tid.
"Det är allmänt känt i de onda änglarnas krets
att under häxsabbaten serveras
följande osaliga blandning."
"Orena djur, som inte äts av kristna,
hjärtan från odöpta barn,
och hjärtan från hängda män."
Jag vill att du diskret infiltrerar kadetterna
och ser om du kan luska ut vilka som har kontakt med det ockulta.
Förklara er.
Vissa teorier har framlagts,
en del ganska mörka och rentav okristliga.
- Okristliga? - Ja.
Jag har tvingats ifrågasätta min tros grundvalar.
Och bekanta mig med mystiska och obskyra arkaiska seder.
- Obskyra seder? - Han menar svart magi. Vem var det?
- Vi kräver att få veta. - Jag har svurit på att inget säga.
Vem var det?
Det kan jag inte avslöja,
inte ens om Gud själv hotade att slå mig med blixten.
- Vill du be med oss... - Nej, jag gav mitt ord.
- Du tvivlar... - Det stannar mellan oss.
Var det Marquis?
Hamilton, ta dig i akt.
Ja, jag har ett namn, men jag behöver ett ansikte.
Yrsel?
Ja, det snurrar lite.
Hjärtat slår fort.
Då så, mr Poe, håll er inne idag
och sköt om er.
Ge den här till löjtnant Locke och ledaren för hans trupp,
Artemus, min son.
Han tar er ur tjänst.
Vill du befrias från lektionerna
på grund av yrsel?
Samt en värre åkomma som han inte skrev ned.
En hiskelig leda.
"Hiskelig leda"?
Av allvarlig karaktär.
Lägg av nu, Poe.
Ni kan själv fråga doktorn.
Det är sant, löjtnant.
Min far sa att han aldrig sett något liknande.
Må så vara.
Men jag kallar det för oförskämdhet.
Tre prickar i protokollet.
Återvänd genast till logementet.
Bäst att ni är där när befälet gör sin inspektion.
- Poe, var det? - Ja.
Artemus Marquis.
Din djärvhet är beundransvärd.
Ikväll, klockan elva. 18 North Barracks.
Ursäkta att jag är sen. Jag hoppas att jag inte uppehöll er.
Det här är förtjusande.
Böcker!
Ni har aldrig intresserat mig mer.
Var ska jag börja?
Den beklagliga Fenimore Cooper. Alla bibliotek måste väl ha en.
Vilken samling.
Egyptens historia med mera.
Ni är avslöjad.
Ni lät påskina att ni inte läser poesi.
Det gör jag inte.
Byron!
- En personlig favorit, mr Landor... - Snälla ni.
...och vältummad.
Den är min dotters.
Och er dotter bor inte här längre?
Nej. Hon rymde med någon.
Någon ni känner?
Flyktigt.
Och hon kommer inte tillbaka?
Troligen inte.
Då är vi båda ensamma här i världen.
Men ni har er mor.
Hon talar ännu med er.
- Till viss grad. - Ja.
Ja, ibland.
Och det goda i mig kommer från henne.
Vad heter er dotter? Om ni inte har något emot att jag frågar.
Mathilde.
Mattie.
Ni behöver inte säga mer än så.
- Så ni fann något? - Nej, bättre ändå.
Någon som kallas för Marquis.
Doktorn.
Nej. Hans son, Artemus.
Och jag har nästlat mig in i hans sammansvetsade gäng.
Ännu en av Guds goda varelser.
Tacka vår gudomliga Patsy.
Rapporterar du oss för att vi trotsar utegångsförbudet, Poe?
Förolämpas du av våra överträdelser?
Jag är på intet sätt förolämpad, mr Ballinger, tvärtom...
Vi bör ta en runda till.
Drick.
Botten upp, kärring.
Ballinger, du är visst på hugget ikväll.
En till, s'il vous plaît.
Tack.
Jag kan hålla på hela natten.
Lugn, Ballinger.
Det var svårt att få tag i den mäsken.
Poe.
Du är utgiven poet, sägs det.
Det sägs att jag har en gåva.
Då kräver jag en uppläsning.
Roa oss.
Jag mötte en liderlig mö i Bermuda
Som trodde hon var slug
Men jag var slugare
Hon tyckte det var plumpt Ja, skumt att uppvaktas naken
Men jag närmade mig Bemästrade och tog henne i baken
- Bra gjort, Poe. - Bravo.
Bravo.
Det lägsta kortet... är en sjua.
De högsta kortet... är en knekt.
Det är din turdag, Poe.
Tack.
Stämmer det att detektiv Landor förhörde dig om Fry?
Han trodde att jag var nära bekant med Fry.
Var du det?
Nej.
Det enda som Fry kunde göra för att få uppmärksamhet
var att hänga sig.
Jag tror att han hängde sig för att han blev sviken av en dam.
Vilken dam då, Stoddard?
Din syster, Artemus?
Var inte Fry begeistrad i henne?
Lägg av, Randy.
Du stod Fry närmare än någon annan här.
Jag stod honom inte lika nära
som du.
Okej. Var var vi?
Poe!
Gäller inte reglementet er, mr Poe?
Förklara er.
Ljusen skulle vara släckta för tre timmar sedan.
Ursäkta, sir.
Era ursäkter ekar tomma.
Leroy Fry mötte sin baneman när han var ute nattetid.
Återvänd omedelbart till baracken.
Du har tur som inte gräver din egen grav.
Tack, sir.
Raska på.
Mattie?
"Tänk på mig efter din nåd för din godhets skull, Herre."
"Ty i döden tänker man icke på dig,
vem tackar dig i dödsriket?"
"Tänk på mig efter din nåd
för din godhets skull, Herre."
"Av sorg är mitt öga förmörkat."
Ni är mr Landor. Eller hur?
Ja.
Jag är Leroys mor.
Jag vill att ni tar den här.
Leroys dagbok.
Från de senaste tre åren.
Jag minns inte...
Jag beklagar.
En stor förlust.
Jag minns inte att en dagbok hittades bland hans saker.
Det var mr Ballinger som skickade den till mig.
- Mr Ballinger? - Ja.
När han hörde vad som hade hänt,
gick han direkt till Leroys logi för att se vad som kunde göras.
Den rara pojken sände den till mig.
Jag förstår.
Och nu... när han såg mig,
sa han: "Jag tyckte ni borde ha Leroys dagbok hos er i Kentucky."
"Och om ni vill bränna den, så gör det."
Så omtänksamt av honom.
Men jag förstår den inte.
Alla siffror och bokstäver...
Men... eftersom armén förlitar sig på er,
kändes det bara rätt att ni skulle ha den.
Jag kommer tillbaka hela tiden.
- För att ta hand om henne... - Jag vet.
...för vi är alla delaktiga.
Doktorn!
Mr Landor. Vilken trevlig överraskning.
Låt mig presentera min hustru, Julia.
Jag har hört så mycket om er.
Ett sant nöje.
Är inte ni gentlemannen som undersöker mr Frys död?
Jo.
Vi diskuterade precis saken.
Min make säger att trots hans heroiska ansträngningar
kunde man inte vaka vid mr Frys kropp.
Hans stackars föräldrar.
Verkligen.
Det här har skakat oss.
Lita på att jag inte vilar förrän vi har gripit förövaren.
Trevligt att råkas.
Min kära.
Jag hör att ni är änkling, mr Landor.
Så är det.
Ni har min sympati.
Var det nyligen som er hustru lämnade jordelivet?
För två år sedan.
Några få månader efter att vi flyttade till Highlands.
Var det en plötslig sjukdom?
Inte plötslig...
Det räcker så.
Jag förstår er stora förlust.
- Jag beklagar. - Tack.
Bravo.
Edgar, sa jag inte att min syster är ett underbarn?
Underbart, min kära. Jag fick tårar i ögonen.
Ja.
Väl spelat, miss Marquis.
- Verkligen. - Ja.
Er odödlighet är försäkrad.
Jag kan inte tänka mig en kvinna som vill bli odödlig.
Jag påminns genast om Sir Thomas Grays
"Många blommor föds För att blomma osedda"
"Och slösar sin ljuvhet På öknens luft"
En favorit, mr Poe.
Och vad tycker ni om min lilla skyddsling?
Mr Poe är mycket mer än någons skyddsling.
Han ska inte korrumperas av sådana som du.
Seså, Lea.
Det räcker nu. Du måste vila före middagen.
- Om ni ursäktar, mina herrar. - Tack, Lea.
Randy, stolar.
Stoddard, kom. Schackbrädet.
Jaha. Nu är jag uttråkad.
Jag bryr mig inte!
Hon är sjuk.
I sitt tillstånd borde hon inte ha gäster...
Miss Marquis.
Ursäkta mig.
Inget skulle ge mig ett större nöje än att få träffa er på lördag.
Det är säkert sant, mr Poe, men... Jag är rädd att jag är upptagen på lördag.
Jag förstår.
Så ni föreslår den här lördagen?
Eller söndag om det passar bättre.
Eller måndag.
Var föreslår ni att vi träffas?
Låt mig gissa. Gee's Point? Flirtation Walk?
Nej.
Ingendera.
Jag tänkte mig kyrkogården.
Kyrkogården?
Så intressant.
Ja, det tycker jag.
Jag önskar er en god kväll.
Det är så kalt nu.
För att njuta av Highlands i sin fulla prakt
måste det ses omedelbart efter att löven fallit.
Varför det?
Grönskan förbättrar inte,
utan snarare skymmer Guds ursprungliga verk.
En romantiker.
Ni njuter av att tala om Gud och döden, eller hur?
Jag anser att döden är poesins mest upphöjda tema.
Ska vi sätta oss?
- Vilken vacker plats. - Ja, min favoritplats.
Så väl den klär er, morbiditeten.
Den klär er bättre än uniformen.
Den enda som kan mäta sig med er är Artemus.
Jag har aldrig sett honom hemfalla åt melankolin.
Han besöker vår värld då och då.
Jag tror att det är möjligt att dansa på krossat glas
för en tid.
Inte för alltid.
Jag ser att ni två har mycket gemensamt.
Jag hoppas ni inte fryser.
Kylan verkar ha kommit för att stanna.
Snälla, inte det.
Tro inte att jag kom hit för att prata om vädret.
Ursäkta. Jag tänkte bara på ert välbefinnande.
Fortsätt, för all del.
Förklara er odödliga kärlek så att vi kan gå hem som om ingenting hänt.
- Jag sa bara... - Förlåt.
Förlåt, jag beter mig illa och jag vet inte varför.
Du fryser.
Miss Marquis, vill ni låna min rock?
- Det behövs inte. - Det är inget...
Jag...
- Vad? - Miss Marquis.
Lea!
Lea! Lea? Vad är det som händer?
Lea!
Lea.
Gode Gud, Lea.
Hur mår du?
- Lea? - Jag mår bra.
Är det säkert att du mår bra? Jag blev förskräckt.
Det händer. Inget att bry sig om.
Din...
Din närvaro gör mig så djärv att jag känner mig fri att bekänna
att min mor har en särskild närvaro i mitt liv.
I min sömn och när jag vaknar.
Ja.
Ibland tror jag att de döda hemsöker oss för att vi älskade dem för lite.
Vi glömmer dem. Vi menar det inte, men det gör vi.
Jag tror att de känner sig övergivna och så kommer de efter oss.
Det är kanske bäst att inte tänka på det.
Du ska veta hur tacksam jag var...
...att jag såg dig stå där.
Att se djupt inom dig
och hitta något som jag inte väntade mig.
Inte på tusen år.
Tack.
Sluta!
Din jävel! Du ska veta din plats.
Håll dig borta från Lea!
Sluta!
Sluta nu, Ballinger!
Annars ställs du inför krigsrätt!
Din fula fan.
Mår du bra?
Den vilden vet att Lea föredrar mig framför honom.
- Om han försöker skrämma iväg mig... - Skrämma?
- Han ville döda dig. - Döda mig?
Innan jag låter honom komma mellan mig och mitt hjärtas längtan,
dödar jag honom.
Det har alltid varit så. Folk underskattar mig.
Vänner, klasskamrater, min egen välgörare.
- Tack, Patsy. - Allihop.
Alla...
...utom min kära mor.
Tack för att ni hjälpte mig.
Det är olikt mig att bli överraskad.
Ni överraskar också. Eller hur, Landor?
Jag önskar inte förolämpa,
men ni är mycket mer sofistikerad än ni framstår.
Säg mig, är det sant att ni en gång fick fram en bekännelse
efter bara en genomträngande blick?
Med tillräckligt med tålamod
kommer den misstänkte att förhöra sig själv.
Ni är ett underbart sällskap, Landor.
Jag ska skriva en dikt en dag.
Något som gör att ert namn ska bli ihågkommet.
Så inte ens efter misshandeln misstänker du Randy Ballinger?
Så vad har du kommit fram till?
Din utredning.
Jag är intresserad av Artemus Marquis.
Känner du honom?
Vem gör inte det?
Han är så stilig.
Han måste nästan dö ung, eller hur?
Men jag har aldrig trott att han skulle vara våldsam.
Alltid så lugn.
Han är kanske inte vår man.
Han har vissa egenskaper... Hela hans familj.
De beter sig som folk som är skyldiga.
Är inte alla familjer skyldiga till något?
- Kapten. - Det är mr Ballinger.
Han är försvunnen.
Kapten! Här uppe!
Gode Gud.
Dissekeringen av mr Ballinger var inte lika skickligt utförd som på Fry.
Det antyder att detta har utförts av någon annan.
När det gäller kastreringen...
Nåja...
Kastrering?
Gode Gud, Landor.
Vi är inte närmare att hitta den skyldige
än för en månad sedan!
Vi är närmare.
- Det är bara en tidsfråga. - Berätta!
Har ni hittat mer bevis för sataniska riter?
Och det så kallade befälet som övertalade menige Cochrane
att överge Leroy Frys kropp?
Eller Frys dagbok?
Har ni hittat en enda ledtråd som kan vara till nytta?
En galning härjar fritt och lemlästar mina mannar.
Mannar som inte kan utföra sina plikter, inte vågar gå ut och inte kan sova.
Och om de sover, är det med musköten i hand!
Jag börjar tro att ni inte längre tror att jag är kompetent
att företa denna utredning.
Tack, doktorn.
Det är inte er kompetens vi ifrågasätter, utan er lojalitet.
Finns det en chans att det kan vara mr Poes verk?
Poe?
Senast igår underhöll han sina kamrater
med en hjälteberättelse om sitt episka slagsmål med mr Ballinger,
där han sa att han ämnade döda honom
om de möttes i strid igen.
Ni har sett Poe.
Menar ni att han skulle ha tagit Ballinger av daga?
Nej, det behövdes inte. Ett skjutvapen hade räckt.
Hur hans relation till Ballinger än ser ut,
finns inget som binder Poe till Leroy Fry.
- De kände inte ens varandra. - Men det gjorde de.
De hade ett eget slagsmål i somras.
Jag antar att han inte nämnde det.
Arrestera honom då.
Arrestera honom, om ni är så övertygad.
Allt vi har är ett motiv.
Vi vänder oss till er för att få bevis!
Mr Landor, bär ni på en dold fiendskap mot kadettskolan?
Är det så?
Jag riskerar mitt liv för er dyrbara institution.
Men, ja.
Jag tycker att armén berövar unga män deras vilja.
Den begränsar dem med regler.
Berövar dem på resonemang. Den gör unga män mindre mänskliga.
Antyder ni att kadettskolan bär skulden för dessa dödsfall?
Någon kopplad till kadettskolan, ja. Och i förlängningen skolan själv.
Det är absurt.
Så enligt er
är varje brott som begås av en kristen, en fläck på självaste Kristus.
Så är det.
När jag först bad dig att ta detta jobb,
sa du att du aldrig umgåtts med Leroy Fry, så...
Vi börjar där. Nå?
- Det är inte helt sant... - Jaha!
Varför är inget enkelt med dig, Poe?
Var finns fakta? Var finns enkla fakta?
Ja eller nej!
Sanningen!
Kände du Leroy Fry?
Ja.
Bråkade du med Leroy Fry?
Ja, det gjorde jag. Ja.
Dödade du Leroy Fry?
Dödade du Randolph Ballinger?
Hade du något att göra med skändandet av deras kroppar?
- Nej. Jag svär på min grav... - Men du förnekar inte
att du hotade båda männen?
När det gäller Ballinger, var det...
Jag menade det inte.
- Och Fry? - Jag hotade inte honom. Jag bara...
Jag ser ett störande mönster här.
Män som förargar dig, hamnar på fel sida av en snara
med viktiga organ utskurna ur sina bröst.
Mr Landor...
Om jag skulle döda alla kadetter
som har sårat mig under min korta tid här,
är jag rädd att ni skulle finna kadettkåren
reducerad till ett dussin.
Om ni måste veta, har jag varit till åtlöje
sedan första dagen här.
Mitt uppförande, min ålder, min personlighet...
...mitt utseende.
Om jag så levde i tusen år
kunde jag inte ens börja tala om allt
som har gjorts mot mig.
Ja, jag är skyldig till mycket, men aldrig det.
Aldrig mord.
Tror ni mig nu?
Jag tycker att du borde tänka på vad du säger och gör.
För tillfället kan jag nog hålla undan Hitchcock.
Men om du ljuger för mig igen,
kan de slå dig i bojor och jag rör inte ett finger för att hjälpa dig.
Förstår du det?
Om du ursäktar, är jag väntad till middag.
Tack för att ni delar sorgen över Randolphs alltför snara frånfälle.
Den kära pojken var som en i familjen.
Tycker ni inte att min son är otroligt stilig, mr Landor?
Jag anser båda era barn vara välsignade på det området.
Ja, vi har ett välsignat arv.
Men jag måste säga att ni är en raritet.
En person med exceptionell intelligens.
Sådana kvaliteter är löjligt sällsynta här.
Och med den intelligensen
hoppas jag att ni, när ni är klar,
kan assistera mig med min egen gåta.
- En gåta? - En högst besynnerlig sådan.
Under aftonsången i måndags
verkar någon ha rafsat igenom mina tillhörigheter.
Nåväl...
- De hemska människorna bor i utlandet. - Verkligen, far?
Jag lutar mer åt teorin att det bara var någon oförskämd typ
fast jag har ingen aning om vem det var.
Men du måste vara försiktig, Artemus.
- Det måste du. -Åh, mor.
Det var antagligen bara någon tröttsam gubbe
som inte hade något bättre för sig, och inget eget liv.
En rustik torpare.
Tror ni inte, mr Landor?
- Ni har en stuga, eller hur? - Artemus.
Och kanske har ni närstående som stämmer in på beskrivningen.
Kanske en kär vän som gillar att ta en drink i tavernan.
Sluta! Snälla! Jag avskyr det!
Jag avskyr när du håller på så där.
- Jag följer dig inte, mor. - Nej, för allt i världen.
Jag skulle kunna ramla i Hudsonfloden och driva med strömmen.
Ingen skulle följa efter!
- Skulle de, Daniel? - Min son, sluta.
Ni får ursäkta min hustru.
Mr Ballingers död
har kastat en skugga över vår glada lilla skara.
Jag undrar om ni vill följa med in i biblioteket, mr Landor?
Gärna det.
Jag ber om ursäkt.
Att sitta som på nålar är svårt för oss alla.
- Be inte om ursäkt. - Ja.
Och den här årstiden, all denna ödslighet...
Allt är väldigt förståeligt.
Jag kunde inte låta bli att lägga märke till det.
Är er dotter inte frisk?
Det var observant.
Ja.
Ja, hon är...
Hon har det svårt.
Sedan hon var liten.
En fasansfull sjukdom som griper tag i henne när ingen ser,
hindrar hennes hjärna och får henne att darra som en sträng.
Vackert barn.
Avsedd för äktenskap, status, barn.
Och samtidigt, sjukdom.
Det är förfärligt.
Mina herrar, Lea är i god form om ni vill komma.
Tack, min son.
Ska vi?
Om det går bra, ska jag ta en nypa luft först.
Naturligtvis.
Far, spela ett parti med mig.
Ska jag följa mästarna eller pröva något nytt och utmanade?
- Anmärkningsvärt. - Knappast.
Acceptabelt, kanske.
Ni inser inte vilken effekt ert pianospel har på mig.
På oss alla, jag...
- Ja? - Jag...
Jag vet inte hur jag ska uttrycka mig... Men jag har börjat inse
att jag skulle göra vad som helst för er.
Åh, Edgar.
Kan jag hjälpa er hitta något, mr Landor?
Ni har återhämtat er. Och så fort.
Förlåt mig.
Jag var rädd att jag höll på att få en förfärlig migrän,
men det verkar som om lite vila var allt jag behövde.
Och nu känner jag mig botad.
Ska vi hänga undan den där trasan?
Jag är säker på att den inte passar er.
Doktorn och jag letade efter den.
Och jag hittade den.
Titta vad konstapeln hittade i vårt skåp, älskling.
Minns du när Artemus hade den som liten pojke?
- Minns du? - Ja, mor.
- Det är min brors rock. - Din brors?
Det är det enda vi har kvar av honom.
Varför har ni den?
Artemus kan kanske svara på det?
Ethan.
Vad för er hit?
Ännu en kadett saknas.
Jag har ordnat en skallgångskedja som kan gå ut genast.
Vi ska vända på varenda sten.
Jag ryser när jag tänker på...
Mina herrar!
Jag har precis varit i mr Stoddards logi.
Hans koffert var tom. Inga civilkläder någonstans.
Jag tror att han har rymt.
Rymt?
I Frys dagbok står det
att både Stoddard och Ballinger var goda vänner med Leroy Fry.
Han var rädd för att bli nästa offer.
Så kan det vara, men Artemus och kaptensrocken då?
Om han är inblandad, hur kan vi vänta med att gripa honom?
Han har ryggen fri. Han behöver bara förneka det.
Det finns ett sista spår som jag utforskar.
Två av hans kompanjoner är döda,
och jag måste rapportera till ledningen att vi har vår man.
Vi har vår man. Har vi inte?
Edgar.
Professorn?
Pépé.
Sist jag var här nämnde ni en häxjägare och en bok.
Ja. Discours du Diable.
Henri Le Clerc.
Var Le Clerc präst?
Som brändes på bål.
Det kom till mig medan jag sov.
Ner, ner, ner
Föll heta byar av kornsnö
Sjuk i hjärtat, bönföll jag henne att inte dö
"Lenore"
Men hon svarade mig ej
Ändlös natt Som fången i slask och tö
Dolde allt för mig Utom hennes blekblå öga
Mörkaste natt, helvetisk natt
Av fruktan laddad
Är allt som återstår
Detta blå dödliga öga
Ser du?
Lenore.
Lea.
Den handlar om din outsägliga smärta.
En sammanfattning av... det som tynger dig.
Dikten...
...talar till oss.
Minns du när du sa att du skulle göra vad som helst för mig?
Din djävulsdyrkare.
- Tack, Pépé. - Ja.
Mr Landor.
Er familj.
Er familj... har varit
en riktig gåta.
Jag kunde aldrig förstå vem som förde befälet.
Av och till misstänkte jag er alla.
Det slog mig aldrig
att det kunde vara någon som inte ens var vid liv.
Ursäkta mig?
Fader Henri Le Clerc.
Den mest framstående häxjägaren,
tills han blev den jagade.
Vad pratar ni om?
Er dotter lider av fallandesjuka, eller hur?
Hon klarar sig eftersom hon har kontakt med någon.
Någon som instruerar henne.
Han.
Få mig inte att ifrågasätta ert förstånd.
Vad är det ni säger?
Le Clercs otroligt sällsynta Discours du Diable.
Att kommunicera med djävulen
är ingen syssla jag ägnar mig åt.
Jag har aldrig läst en enda sida i den boken.
Talar er dotter med de döda?
Under åren har anfallen blivit mycket värre.
Jag...
Jag har provat alla medicinska kurer jag har kunnat komma på.
Hon gavs tre månader att leva.
Vet ni hur det känns att gå till sängs
utan att veta om ens dotter klarar natten?
Men en dag kom hon till mig
och sa att hon hade träffat någon.
Sin farfars farfar.
Le Clerc?
Henri Le Clerc var inte ond.
Han var missförstådd.
De svor på att mr Fry redan var död.
De svor på att de inte kunde döda någon.
Ni trodde dem.
Jag hade inget val.
Ni är doktor! En vetenskapsman!
Hur vågar ni sätta er tillit till sådan galenskap?
För att...
För att jag inte själv kunde rädda henne.
Min egen läkekonst hade svikit mig.
Jag offrade allt för min Lea.
Så hur kunde jag neka henne att söka hjälp på annat håll?
Doktorn.
Att kommunicera med de döda...
...det är onormalt. Men mord...
...att ta oskyldiga liv...
...det är omänskligt.
Någon kommer att hängas för det här.
Jag gick henne bara till viljes för att mirakulöst nog...
verkade hon bli bättre.
Doktorn, var är er familj?
Var är era barn?
Mr Poe var här tidigare.
Han gick med... Med Artemus.
Varför hänger då hans rock i hallen?
Doktorn, var är Lea?
Doktorn, var är er familj?
Det börjar avta.
Lea.
Fortsätt.
Vad pågår?
Det dröjer inte länge.
Jag mår inte så bra.
- Jag trodde... - Nej.
Bara några minuter till och jag blir fri.
Fri?
Ja.
Snälla, Lea. Jag är...
Det här måste ske.
Du förstår.
Offer är det ultimata uttrycket för kärlek.
Jag visste från första stund att du var den rätte.
Lea.
- Ja? - Jag älskar dig.
Det räcker!
- Ut! - Det här ska du hängas för!
Du ska inte var här!
Lea, avsluta!
Mrs Marquis, vill ni se era barn hängas?
- Lyssna inte på honom. Han bluffar! - Fortsätt.
- Lea! -Är det Frys hjärta?
- Landor. - Lea, fortsätt!
Ballinger skulle göra allt för er, till och med mörda.
Och Artemus, dödade ni.
Snälla, lämna oss ifred. Det är snart över.
- Lea, avsluta! - Lea, det är över!
Det var du.
Det var du som lurade ut Fry med ett meddelande...
Det var inte hon, det var min idé!
- Jag gjorde det! - Nej! Artemus!
- Nej! - Snälla. Sluta!
Sluta!
Lea!
- Lea! - Lea!
Artemus!
Mor, håll dig undan!
Artemus.
Lea.
Artemus! Nej!
Låt mig gå! Nej!
Artemus!
Artemus! Nej!
Lea!
Nej!
Han förlorade inte mer blod än en läkare hade tagit
vid en normal åderlåtning.
Det kanske var bäst för honom.
Det finns mer i livet än man ser. Det erkänner jag.
Jag håller med.
Hur går det med mrs Marquis?
Hon sörjer som bara en mor kan.
Magistraten kände att hon hade lidit nog.
Men det glädjer er nog att höra
att den gode doktorn har lämnat in sitt avsked.
Inget av det här glädjer mig.
Landor.
Ni och jag kunde inte vara mer olika till uppförandet och tankesättet.
Men jag vill säga
att om det här har fått mig...
Alltså om jag har ifrågasatt er...
...er kompetens...
...då ber jag om ursäkt.
Tack, kapten.
Hur kunde jag äta middag och umgås med den mannen i alla dessa år?
Jag kände hans familj som min egen
utan att ana deras djupa desperation.
Det var meningen, översten.
Jag borde nog skämmas.
Jag kan bara anta att Artemus mördade mr Ballinger
för att hindra kontakt med myndigheterna
och mr Shoddard flydde, istället för att bli nästa offer.
Det kan man anta, ja.
Då så, Landor,
era skyldigheter har uppfyllts till fullo.
Härmed löser jag er från kontraktet.
Jag hoppas att ni är nöjd med det.
Jag hoppas åtminstone att ni inte protesterar mot vårt tack.
Schakalerna i Washington gör reträtt, hoppas jag.
Vi inväntar avrättningen.
Nej. Översten.
Du ser ut att ha återhämtat dig.
Jag känner till er dotter.
Där ser man.
Vad har Mattie med något att göra?
Allting.
Som ni mycket väl vet.
Det kom till mig i sömnen.
Lappen... som Leroy Fry höll i handen.
Biljetten som gavs till honom som lurade ut den stackaren.
Ni var oförsiktig och lämnade den hos mig.
Det här är den andra ni lämnade.
Minns ni det?
Jag har särskilt
uppmärksammat era bokstävers form.
Versaler är, som ni vet, lika fördömande som gemener.
A, R, G och E,
är helt identiska med de som hittades på Leroy Frys biljett.
Ni kan föreställa er min förvåning.
Kan samme man ha skrivit dem båda?
Och varför skulle Landor skriva till Leroy Fry?
Lyckligtvis stötte jag på gudomliga Patsy.
Hon berättade hela historien.
På väg hem från kadettskolans bal...
Ta henne!
- Håll henne. - Nej!
Då blev er Mattie våldtagen...
Nej!
...och lämnad för död av tre okända förgripare.
Tyst.
Julius, ta hennes ben!
- Nej! - Ta henne!
- Sära hennes ben! Håll fast henne! - Nej!
- Sluta! - Håll fast henne.
Ett dåligt gäng.
Precis som Leroy Fry sa.
Mattie?
Gode Gud! Mattie.
Gode Gud! Kom hit.
Mattie.
Jag är så ledsen.
- Jag är så ledsen. - Det gör inget.
Allt kommer att bli bra.
Allt blir bra.
Mattie, han kan inte hjälpa dig.
Min älskade. Låt mig hjälpa dig.
Men hon rymde inte, eller hur?
Mattie?
Mattie.
Mattie, snälla. Kom hit.
Min älskade. Kom hit. Snälla du.
Gör det inte.
Allt kommer att bli bra.
Snälla, Mattie. Kom tillbaka.
Allt kommer att bli bra.
Gör det inte.
Jag älskar dig.
Varför sa ni inget?
Det är inte en historia
som jag tycker om.
Men jag hade tröstat er.
Hjälpt er, som ni hjälpte mig.
Jag tror inte att jag kan tröstas.
Så vad gjorde jag sedan?
Precis som ni hade gjort.
Undersökte alla antaganden, och till att börja med
hur stor var chansen att två personer
skulle ha samma planer för samma kadett på samma kväll?
Inte alls stor!
Ytterst liten!
Om vi inte ser det ena som avhängigt det andra,
eller om någon eller några, låt säga, Artemus och Lea,
bara var ute efter en död kropp.
Och sedan dyker möjligheten magiskt upp
och de bryr sig inte om vems kropp det är, bara den har ett hjärta.
Det enda de inte vill göra är att döda.
Nej, det är någon annan som är redo och villig att döda.
Och speciellt att döda denne man.
Varför?
Kan det vara hämnd, Landor?
Patsy?
- Hjälp! - Vem var med dig?
Är det någon där?
Hallå.
Så... någon blir avbruten,
men kommer undan med sitt dåd.
Han smyger tillbaka till sin stuga i Buttermilk Falls,
dit han har tagit sig obemärkt.
Men han chockas av att redan nästa dag kallas till West Point
där han får veta att under tiden
har den döda mannens kropp stympats på ett fruktansvärt sätt.
Och det ger honom ett extraordinärt alibi.
Han måste tycka att Gud själv var på hans sida.
Han anlitas för att lösa brotten som han själv begått.
Som ett resultat kommer Artemus och Lea alltid att ses som mördare.
Det finns inget för alltid.
De kommer att glömmas bort som resten av oss.
Jag ska inte glömma dem!
Speciellt inte min Lea.
Hon skulle bli en hustru, en mor.
Inte heller ska jag glömma hur ni lurade oss alla.
Dårar.
Jag var din främsta dåre.
- Var jag inte det? - Nej.
Du var den som jag tänkte överlämna mig till hela tiden.
Jag visste det från första stund, och här är vi nu.
Jag...
Om du vill att jag ber om förlåtelse, gör jag det.
Jag vill inte ha dina ursäkter.
Nej. Jag vill ha svar.
Hur visste du att det var Fry som våldtog Mattie?
Fåren och korna, var det du?
- Naturligtvis. - Och Ballinger?
Ballinger?
Jag skar ut hjärtat.
Det måste se ut som satanisters verk.
Det var inte lätt för en åldrad man.
Hur fick ni reda på Ballingers inblandning?
Frys dagbok.
Erkände Ballinger också?
- Ja, under hot. - Nej, snälla!
Vem mer var med dig?
Julius Stoddard.
Julius.
Förlåt.
De båda...
De mindes båda hennes namn
och jag såg till att han mindes vad hon hade på sig.
Alla detaljer i hennes klänning.
Enbart Stoddard har undkommit er rättvisa.
Jag har inte... styrkan eller viljan att jaga rätt på honom.
Jag hoppas bara...
...att han i resten av sitt miserabla liv, tvingas se sig över axeln.
Det de gjorde var en förfärlig sak.
Men ni kunde ha gått till Thayer och fått ett erkännande.
Jag ville inte ha ett erkännande.
Jag ville att de skulle dö.
Vad händer nu?
Det beror på dig.
Jag har biljetterna...
...som kan få dig hängd.
Då så.
Edgar, jag önskar ofta
att det varit du som min Mattie mött
den kvällen... på balen.
Vem vet?
Vi kunde ha blivit släkt.
Jag uppskattar verkligen...
...det vi...
Farväl, Landor.
Vila, min älskade.
BASERAD PÅ BOKEN AV LOUIS BAYARD
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis