„Az Életet a Haláltól elválasztó határ homályos és bizonytalan.
Ki mondja meg, hol végződik az egyik, és hol kezdődik a másik?” E. A. Poe
HALVÁNYKÉK SZEMEK
Jó reggelt, uraim!
- Ön Augustus Landor? - Az vagyok.
És maga?
Hitchcock százados. Az Akadémia igazgatóhelyettese.
Tájékoztatom,
hogy Thayer parancsnok úr audienciára hívatja.
- És mi okból? - Majd az ezredes közli.
- Mikor kerülne sor erre? - Mihamarabb.
És ha úgy döntök, hogy nem jelenek meg?
Az az ön dolga, hisz a maga ura.
Kellemes nap ez a kocsikázásra.
HUDSON-VÖLGY, NEW YORK ÁLLAM 1830
A kormányzó szerint ön legenda volt a New York-i rendőrök körében.
És amikor önt javasolta, említette imponáló eredményeit,
például a Daybreak Boys vezéreinek letartóztatását,
a Shirt Tails-banda feloszlatását,
egy prostituált kegyetlen meggyilkolásának felderítését Elysian Fieldsben.
AZ USA KATONAI AKADÉMIÁJA WEST POINT
Ért a kódfejtéshez, a zavargások leveréséhez,
a kényszervallatáshoz.
Egy lelkész fia Gloucesterből,
aki még kamaszként érkezett New Yorkba.
Ezenkívül ön özvegyember, Mr. Landor.
Immár három éve.
- Hozassak kávét? - A sör is megteszi.
Ön…
Ezeket a feljegyzéseket ott őrzi valahol hátul, egy rekeszben, igaz?
Mi áll még bennük?
Azt is feljegyezték, hogy rég nem léptem át
a templom küszöbét?
Megemlítik, hogy a lányom megszökött?
Tudomásunk van a leánya eltűnéséről.
Fogadja együttérzésünket!
Tisztelettel, remélem, nem sértettem meg.
Nem.
Nem, elnézést! Nekem kellene bocsánatot kérnem.
Meg is teszem. Kérem, folytassák!
Mr. Landor, kénytelenek vagyunk rendkívüli diszkrécióval eljárni.
Keresünk valakit.
Magánszemélyt, közismert szakmai múlttal és tapintattal,
aki az Akadémia nevében vizsgálódna.
Egy bonyolult, kényes természetű ügyben,
amely az egyik kadétunkat érinti.
Egy másodéves fiatalembert Kentuckyból, a neve Fry.
- Leroy Fry. - Ne kerülgessük a forró kását!
Fry felakasztotta magát tegnap éjjel.
Sajnálattal hallom.
Rémes ügy. De meg kell értenie a helyzetünket.
Azzal a feladattal bízzák ránk ezeket a fiatal férfiakat,
hogy úriembert és katonát faragjunk belőlük. Keményen hajtjuk őket.
De szeretnénk hinni, hogy tudjuk, meddig mehetünk el.
Egy fiú felakasztja magát.
- Ez a halottkémre tartozik. - Félek, még nincs vége.
Fry kadét holttestét megcsonkították tegnap éjjel a kórházban.
Megcsonkították? Kicsoda?
Ha tudnánk, nem kellett volna idehívnunk önt.
Bizonyára az Akadémián is akadnak csínytevők.
Ez nem csíny volt, Mr. Landor.
Leroy Fry szívét kivágták a mellkasából.
Dr. Marquis, mi ennek a módja?
Szike kell hozzá. De egy jó éles kés is megteszi.
De a szívig eljutni nem egyszerű.
Ezek a vágások a tüdőn és a májon azt mutatják:
az illető úgy forgatta a kést, hogy a szív ép maradjon.
És hogyan konzerválná a szívet a tettes?
Valamiféle edényben.
Muszlinba, esetleg újságpapírba csomagolva.
Valószínűleg jegelné.
Milyen ember képes erre?
Egy erős ember.
Tehát nem nő?
Olyan nő nem, akihez eddig szerencsém volt.
És mi a helyzet az orvosi ismereteivel?
Önhöz hasonlóan tanultnak és képzettnek kell lennie?
Nem feltétlenül.
Sok fény kell hozzá, tudnia kell, hol vágjon,
de nem kell feltétlenül orvosnak vagy sebésznek lennie.
- Hanem… - Őrültnek!
Aki most is szabadon jár.
Fegyvert fel!
Bocsásson meg nekem, Mr. Landor!
Igen kényes helyzetben vagyunk.
Egyes befolyásos szenátorok Washingtonban
a csúfos bukásunkat várják, bezáratnák az iskolát.
Arra kérem, segítsen megmenteni az Akadémia becsületét.
Megpróbálom.
Maga volt őrszolgálatban tegnap, Mr. Huntoon.
Igen, uram.
Fél tíztől. Éjfélkor visszaindultam az őrszobára.
Az hol van?
A négyes. Fort Clinton mellett.
Bevallom, nem vagyok ismerős errefelé,
de úgy tűnik, ahol most vagyunk,
nem igazán esik útba Fort Clintontól az északi barakk felé menet.
- Nem, uram. - Miért tett kitérőt?
Nos, uram, útközben hallottam valamit.
Azt hittem, egy állat.
Mintha haldokolna, csapdába esett volna, jöttem segíteni.
Nagyon kedvelem az állatokat.
Ebbe az irányba futottam, míg rá nem találtam Fry kadétra, uram.
- Hogy festett? - Nem jól, uram.
Nem egyenesen lógott.
Hanem mintha egy széken ült volna.
Nem tudom követni.
Hát, a lába a földet érte, uram.
- A lába a földet érte? - Igen, uram.
Jól van. És ezután mit csinált?
Rohantam. Egyenesen vissza az északi barakkba.
Egy utolsó kérdés, és nem is zavarom tovább.
Látott még valakit a környéken?
Nem, uram.
Mr. Huntoon.
A nyak…
Volt az első, ami feltűnt.
Látja?
Nem tiszta a fojtás vonala.
A kötél fel-alá csúszkált a nyakán, mielőtt fogást talált rajta.
Mintha…
Mintha Fry kadét… ellenállt volna.
Nézze meg, kérem, az ujjait!
Friss véraláfutás, ahogy a kötelet markolta,
próbálta letépni magáról.
Szabad kérdeznem, mi folyik itt?
Ez felettébb szabálytalan.
Volna szíves, és megtapogatná Mr. Fry fejét hátul?
Ön megvizsgálta Mr. Fryt, igaz?
Természetesen megvizsgáltam, ez a munkám!
Ezen már túl vagyunk, nem?
Valamiféle zúzódás tapintható.
A parietális régióban.
Úgy háromhüvelyknyi.
Elkerülhette a figyelmemet.
Valaki meggyilkolta Mr. Fryt.
Ezt mondja, Mr. Landor?
Talán rátapintott a lényegre, Hitchcock százados.
Bárki figyelmét elkerülte volna, doktor.
Mr. Landor!
Most, hogy nekünk dolgozik,
fontos, hogy lefektessünk néhány alapszabályt.
Naponta jelentést tesz nekem, én pedig az ezredesnek.
Egy szót sem ejthet erről senkinek az Akadémián, és másutt sem.
- Ez minden? - Még egy utolsó feltétel.
A nyomozás ideje alatt nincs italozás.
A híre megelőzte önt.
Elnézést!
- Ön Augustus Landor? - Az vagyok.
Ha nem tévedek, önt bízták meg a Leroy Fryt övező rejtély megoldásával.
Így van. Mit tehetek önért?
Kötelességem az intézmény becsülete érdekében
megosztani önnel néhány következtetésemet.
Következtetését?
A néhai Mr. Fryt illetően.
Roppantmód érdekelne.
A férfi, akit keres,
költő.
Cochrane közlegény!
Amikor Leroy Fry holttestét behozták a kórházba,
magát osztották be, hogy őrizze?
Igen, uram.
- Történt valami ez idő alatt? - Hajnali fél háromig semmi.
- Ekkor felmentettek az őrszolgálat alól. - Ki?
- Közlegény, ki mentette fel? - Azt nem tudom, uram.
Csak azt, hogy tiszt volt.
- Nem mutatkozott be? - Nem, uram.
De amúgy sem várnám egy tiszttől.
Mit mondott magának ez a tiszt?
„Köszönöm, közlegény. Leléphet. Innentől átveszem.”
- Különös, nemde? - De, uram. Nagyon is.
- Látta a tiszt arcát? - Nem, uram.
Csak egy gyertya égett. Sötét volt.
Akkor honnan tudta, hogy tiszt az illető?
A váll-lapjáról, uram. De elismerem, igen különös volt az egész.
- Hogyhogy? - A váll-lap.
A bal válláról hiányzott.
Hát itt van, személyesen!
Benny tudja, mikor van szüksége egy férfinak italra.
Már a látványtól is felpezsdül a vérem.
- Benny! - Uram!
- Igyunk… a szabályokra! - Pokolba velük!
Patsy!
Mi bánt?
Hallottál szegény kadétról?
- Azt beszélik, órákon át haldoklott. - Kik beszélik?
Ő mondta.
Önnek nem a koncerten kellene lennie?
Jó estét! A koncerten?
Nem fognak hiányolni.
Az Akadémián észre sem vesznek.
Egyébként is, az ilyen termekben többet tanultam, mint az osztálytermekben.
Nem kétlem.
Uram, kérem! Üljön le! Foglaljon…
- Helyet? - Helyet. Köszönöm.
Poe negyedéves. E. A. Poe.
Edgar A. Poe.
Látom, jó huzata van.
Segít elűzni a sötétséget.
Mondja csak, honnan szerezett tudomást Leroy Fryról?
Nos, természetesen Huntoontól.
Szétkürtölte a hírt, ő az utca hírmondója.
A végén még őt is felköti valaki.
Ezzel arra utal, hogy valaki felakasztotta Mr. Fryt?
Nem utalok én semmire.
Miért gondolja, hogy a férfi, aki kivágta Leroy Fry szívét,
költő volt?
Nos…
A szív csakis szimbólum lehet.
Ha nem szimbólum, mi marad?
Maroknyi izomköteg, nem esztétikusabb egy hólyagnál.
Mármost, egy emberi szív eltávolítása bűnös cselekedet.
És ki alkalmasabb e munkára
egy költőnél?
Egy olyan költőnél, aki mindent szó szerint vesz…
Nem színlelheti, hogy e kegyetlen tett
nem keltett irodalmi rezonanciákat elméje zugaiban.
Lord Suckling elbűvölő sorai:
„Kérlek, küldd vissza szívemet Mivel a tiéd nem lehet enyém”
Vagy akár a Biblia: „Tiszta szívet teremts bennem,
ó, Uram! A töredelmes és megtört szívet nem veted meg.”
Ezzel az erővel vallási fanatikus is lehet a tettes.
Nem, tudja, elmulasztottam közölni, hogy magam is költő volnék,
így költőként gondolkodom.
Nem igazán olvasok verseket.
Miért is tenné? Ön amerikai.
És maga?
Művész vagyok. Tehát hazátlan.
Mi az, Mr. Landor?
Sokat segített.
Nézzen utána egy Loughborough nevű kadétnak!
Korábban Leroy Fry szobatársa volt, de összevesztek.
A vita természete bizonytalan.
Mr. Loughborough!
Mesélje el Mr. Landornak, honnan ismerte Mr. Fryt!
Igen, uram. Szobatársak voltunk.
Veszekedtek valaha is?
Nem nevezném veszekedésnek. Csak…
elváltak az útjaink, uram.
- Miért váltak el az útjaik? - Semmi különös, csak…
így alakult.
Ha bármit tud Mr. Fryjal kapcsolatban,
kötelessége azonnal elmondani!
Nos, uram, elmondom.
Én úgy fogalmaznék,
hogy rossz társaságba keveredett.
Legalábbis ő így nevezte őket.
Mondja, a „rossz társaság” alatt ő más kadétokat értett?
Sosem mondta, de én feltételeztem.
És miért nem mondta ezt el korábban?
Nem gondoltam, hogy fontos lehet,
mivel igen régen történt.
Leléphet!
Mr. Stoddard!
Maga volt az utolsó, aki életben látta Mr. Fryt.
Igen, uram.
- Hangosabban! - Kissé beteg vagyok, uram.
Láttam Leroyt, későn, a kérdéses estén.
Elhaladtam mellette a barakkba menet.
Beszélt vele?
Megállított, azt kérdezte, van-e a környéken tiszt.
Hogy festett Mr. Fry?
Nagyon sötét volt. Nem igazán emlékszem.
Látott valamit nála, esetleg egy kötelet?
Nem láttam ilyet.
Volt valami.
Amikor Fry elindult, megkérdeztem tőle, hová megy ilyen későn.
És?
Azt felelte: „Vár a kötelesség.”
Maga ezt hogyan értelmezte?
Nem is tudom.
Leléphet.
- Elnézést, százados úr! - Igen?
Magasságos ég!
„Tehenet és birkákat mészároltak le és csonkítottak meg Cold Springben.
A szügyüket kegyetlenül felhasították, a szívüket kivágták.”
Isten egyetlen teremtménye sincs biztonságban előle?
Nem tudjuk, ugyanaz-e a tettes.
Micsoda?
Talán véletlen volna?