‎„Hotarele care separă Viața de Moarte
‎sunt, în cel mai bun caz, obscure și vagi.
‎Cine știe unde se sfârșește una ‎și unde începe cealaltă?” E. A. Poe
‎OCHIUL ALBASTRU DESCHIS
‎Bună dimineața, domnilor!
‎- Sunteți Augustus Landor? ‎- Da.
‎Dv. cine sunteți?
‎Căpitanul Hitchcock, ‎comandant-adjunct al Academiei.
‎Sunt aici să vă informez
‎că dl comandant Thayer ‎solicită o întrevedere urgentă.
‎- Cu ce scop? ‎- O să vă spună dl colonel.
‎- Și când o să aibă loc? ‎- Cât de repede puteți.
‎Și dacă hotărăsc să nu o onorez?
‎E problema dumneavoastră, sunteți civil.
‎E o zi bună pentru o plimbare.
‎VALEA HUDSON, NEW YORK - 1830
‎Guvernatorul spune că sunteți o legendă ‎printre polițiștii newyorkezi.
‎Când v-a recomandat serviciile, ‎a subliniat realizările impresionante,
‎inclusiv capturarea ‎liderilor bandei Daybreak Boys,
‎destrămarea temutei bande Shirt Tails
‎și rezolvarea oribilei ucideri a unei ‎tinere prostituate în Elysian Fields.
‎ACADEMIA MILITARĂ A STATELOR UNITE ‎WEST POINT
‎Vă pricepeți la spargeri de coduri, ‎controlul mulțimilor
‎și interogatorii fără mănuși.
‎Sunteți fiu de preot din Glasgow,
‎v-ați mutat la New York în adolescență.
‎Și sunteți văduv, dle Landor.
‎De trei ani.
‎- Să trimit după o cafea? ‎- O bere ar pica mai bine.
‎Țineți…
‎Țineți notițele astea prin niște firide, ‎pe undeva prin spate, nu-i așa?
‎Ce mai scrie?
‎Scrie că n-am mai călcat într-o biserică
‎de multă vreme?
‎Scrie că fiica mea a fugit acum ceva timp?
‎Suntem la curent cu dispariția fiicei dv.
‎Vă oferim compasiunea noastră.
‎Cu tot respectul, sper că nu v-am jignit.
‎Nu.
‎Nu, eu ar trebui să-mi cer scuze.
‎Iertați-mă! Continuați!
‎Dle Landor, suntem obligați să acționăm ‎cu discreție maximă.
‎Căutăm pe cineva.
‎Un civil ale cărui sârguință și tact ‎sunt bine-cunoscute
‎și care să conducă o anchetă ‎în numele Academiei.
‎O anchetă extrem de complexă și delicată,
‎legată de unul dintre cadeții noștri.
‎Un student din anul doi, din Kentucky, ‎pe nume Fry.
‎- Leroy Fry. ‎- Să spunem lucrurilor pe nume!
‎Fry s-a spânzurat aseară.
‎Îmi pare rău să aud asta.
‎Mare nenorocire! Dar trebuie ‎să înțelegeți în ce postură ne aflăm.
‎Acești tineri au fost lăsați ‎în grija noastră,
‎ca să facem din ei domni și soldați, ‎iar pentru asta suntem duri cu ei.
‎Dar ne place să credem ‎că știm când să ne oprim.
‎Un băiat s-a spânzurat.
‎- E treabă de legist. ‎- Mă tem că asta nu e tot.
‎Cadavrul cadetului Fry a fost profanat ‎noaptea trecută în spital.
‎Profanat? De către cine?
‎Dacă am fi știut, ‎nu mai aveam nevoie de dv.
‎Sunt sigur ‎că sunt destui farsori în Academie.
‎Asta n-a fost o farsă, dle Landor.
‎Lui Leroy Fry i-a fost scoasă ‎inima din piept.
‎Dle doctor Marquis, ‎cum face cineva așa ceva?
‎Cu bisturiul. ‎Sau cu orice cuțit bine ascuțit.
‎Dar să ajungi la inimă e partea dificilă.
‎Spintecăturile de pe plămâni și ficat
‎au fost făcute înclinând lama, ‎ca să nu atingă inima.
‎Și cum ar conserva cineva inima?
‎Într-un recipient.
‎Învelită în muselină sau într-un ziar.
‎Probabil împachetată în gheață.
‎Ce fel de om poate face asta?
‎Unul puternic.
‎Deci nu o femeie?
‎Eu n-am avut plăcerea ‎să cunosc o asemenea femeie.
‎Are cunoștințe medicale?
‎Trebuie să fie cineva ‎cu educație și experiență, ca dv.?
‎Nu neapărat.
‎Are nevoie de multă lumină ‎și să știe unde să taie,
‎dar nu e obligatoriu ‎să fie doctor sau chirurg.
‎- Trebuie să fie… ‎- Nebun!
‎Și e în libertate.
‎La piept arm'!
‎Vă rog să mă iertați, dle Landor!
‎Ne găsim într-o situație foarte delicată.
‎Sunt senatori puternici la Washington
‎care își doresc să dăm greș, ‎ca să ne închidă.
‎Vă cer să ne ajutați să salvăm onoarea ‎Academiei Militare a Statelor Unite.
‎O să mă străduiesc.
‎Erați de gardă aseară, dle Huntoon.
‎Da, domnule.
‎De la 21:30. La miezul nopții am plecat ‎spre camera de gardă.
‎Unde e?
‎Clădirea numărul patru. ‎Lângă Fort Clinton.
‎Recunosc că nu cunosc zona,
‎dar cred că locul unde ne aflăm
‎nu e pe drumul ‎de la Fortul Clinton la Cazarma de Nord.
‎- Nu, domnule. ‎- De ce te-ai abătut?
‎Pe drum, am auzit ceva.
‎Am crezut că e un animal.
‎Părea să fie pe moarte sau într-o capcană ‎și am vrut să-l ajut.
‎Iubesc tare mult animalele.
‎Veneam încoace, ‎când mi-a apărut în față cadetul Fry.
‎- Cum arăta? ‎- Nu prea bine.
‎Nu stătea drept.
‎Parcă stătea pe un scaun.
‎Nu pricep.
‎Picioarele lui atingeau pământul.
‎- Picioarele atingeau pământul? ‎- Da, domnule.
‎Bine. Și ce ai făcut?
‎Am fugit direct către Cazarma de Nord.
‎Încă o întrebare și nu te mai deranjez.
‎Mai era cineva pe aici?
‎Nu, domnule.
‎Dle Huntoon!
‎Gâtul…
‎Asta m-a șocat.
‎Vedeți?
‎Nu e o urmă curată. Funia s-a strâns,
‎apoi i s-a tot frecat de gât, ‎căutând să se fixeze.
‎De parcă…
‎De parcă… opunea rezistență.
‎Uitați-vă la degetele lui!
‎Are bășici proaspete ‎de la cât a tras de funie,
‎încercând să se elibereze.
‎Pot să întreb ce se petrece aici?
‎E complet neregulamentar.
‎Sunteți amabil să pipăiți ceafa dlui Fry?
‎L-ați examinat pe dl Fry, nu?
‎Firește, doar asta mi-e meseria.
‎Am discutat deja asta.
‎E o contuzie.
‎În regiunea parietală.
‎Măsoară cam opt centimetri.
‎Mi-a scăpat.
‎Cineva l-a ucis pe dl Fry.
‎Asta susțineți, dle Landor?
‎S-ar putea să aveți dreptate, ‎dle căpitan Hitchcock.
‎Oricui putea să-i scape asta, dle doctor.
‎Dle Landor!
‎Dacă ați acceptat sarcina,
‎e important să stabilim ‎niște reguli de bază.
‎Îmi dați raportul zilnic, ‎iar eu îi raportez dlui colonel.
‎Și nu suflați nicio vorbă nimănui ‎de la Academie sau din altă parte.
‎- Asta e tot? ‎- Mai e o condiție.
‎Nu beți pe parcursul anchetei.
‎Reputația vă precede.
‎Scuze!
‎- Sunteți Augustus Landor? ‎- Da.
‎Dacă nu mă înșel, sunteți însărcinat ‎cu rezolvarea misterului
‎legat de Leroy Fry.
‎Întocmai. Cu ce te pot ajuta?
‎Mă obligă datoria și onoarea instituției
‎să vă divulg unele concluzii ‎la care am ajuns.
‎Concluzii?
‎Referitoare la răposatul domn Fry.
‎Sunt foarte interesat.
‎Omul pe care-l căutați
‎e poet.
‎Soldat Cochrane.
‎Când cadavrul lui Leroy Fry a fost dus ‎la spital,
‎ai fost însărcinat cu paza sa?
‎Da, domnule.
‎- S-a întâmplat ceva pe parcursul gărzii? ‎- Nimic până la ora 2:30.
‎- Atunci am fost înlocuit. ‎- Cine te-a înlocuit?
‎- Soldat, cine te-a înlocuit? ‎- Nu pot să vă spun, domnule.
‎Doar că era ofițer.
‎- Nu s-a prezentat? ‎- Nu, domnule.
‎Dar e ceva normal pentru un ofițer.
‎Ce ți-a spus ofițerul ăsta?
‎A zis: „Mulțumesc, soldat. Asta e tot. ‎Te înlocuiesc eu.”
‎- Era o solicitare bizară, nu? ‎- Da, foarte bizară.
‎- I-ai văzut fața? ‎- Nu, domnule.
‎Aveam doar o lumânare și era beznă.
‎Atunci, de unde știi că era ofițer?
‎După tresele de pe umăr. ‎Dar recunosc că era tare ciudat!
‎- Cum așa? ‎- Tresele…
‎Cele de pe umărul stâng lipseau.
‎Iată-l pe omul zilei!
‎Benny recunoaște un om ‎care are nevoie de un pahar.
‎Ajunge să-l văd și m-am și încălzit.
‎- Benny! ‎- Domnule!
‎- Pentru reguli. ‎- Dă-le în mă-sa!
‎Patsy!
‎Ce te supără?
‎Ai auzit de bietul cadet?
‎- Se spune că i-a luat ore bune să moară. ‎- Cine spune?
‎El.
‎Nu trebuia să fii la recital?
‎Bună seara! Recital?
‎Nu, n-o să-mi simtă lipsa.
‎Sunt ignorat la Academie.
‎Și am învățat mai multe în locuri ca ăsta ‎decât în orice sală de curs.
‎Nu mă îndoiesc.
‎Așezați-vă, vă rog! Luați…
‎- Loc? ‎- Loc. Mulțumesc.
‎Cadet clasa a IV-a Poe. E. A. Poe.
‎Edgar A. Poe.
‎Văd că ți-a fost sete.
‎Alungă liliecii tristeții.
‎Spune-mi, cum ai aflat de Leroy Fry?
‎De la Huntoon, desigur.
‎Duce vorba ‎de parcă ar fi crainicul târgului.
‎Poate o să-l spânzure și pe el cineva.
‎Sugerezi cumva ‎că cineva l-a spânzurat pe dl Fry?
‎Nu sugerez nimic.
‎De ce crezi ‎că omul care i-a scos inima lui Leroy Fry
‎e poet?
‎Păi…
‎Inima e un simbol, fără doar și poate.
‎Dacă eliminăm simbolul, ce mai rămâne?
‎O mână de mușchi ‎la fel de neatrăgătoare ca o vezică.
‎Să scoți inima unui om înseamnă ‎să faci ceva necurat.
‎Și cine e mai potrivit pentru așa ceva
‎decât un poet?
‎Un poet care ia totul în sensul propriu…
‎Nu vă puteți preface că sălbăticia asta
‎nu a tulburat rezonanțele literare ‎din străfundurile minții dv.
‎Cântul fermecător al lordului Suckling:
‎„Rogu-te, trimite-mi inima îndărăt ‎Căci pe a ta n-o pot avea”
‎Sau chiar și Biblia:
‎„Inimă curată zidește întru mine.
‎Inima înfrântă și smerită ‎Dumnezeu nu o va urgisi.”
‎Atunci, e foarte posibil ‎să căutăm un fanatic religios.
‎Am neglijat să vă spun că și eu sunt poet,
‎de aceea gândesc ca unul.
‎Nu prea citesc poezie.
‎Nici n-aveți de ce. Sunteți american.
‎Și tu?
‎Sunt artist. Adică sunt apatrid.
‎Ce e, dle Landor?
‎Mi-ai fost de mare folos.
‎Ar trebui să-l studiați cu atenție ‎pe cadetul Loughborough.
‎A fost colegul de cameră al lui Leroy Fry, ‎până să aibă o dispută.
‎Motivele rămân necunoscute.
‎Dle Loughborough!
‎Spune-i dlui Landor ‎cum l-ai cunoscut pe dl Fry!
‎Da, domnule. Am fost colegi de cameră.
‎A existat vreo dispută?
‎Nu i-aș spune „dispută”. Doar…
‎am ales drumuri diferite.
‎Din ce motiv?
‎Fără motiv, doar…
‎s-a întâmplat.
‎Dacă știi ceva referitor la dl Fry,
‎ești obligat să divulgi imediat!
‎Uitați cum stau lucrurile…
‎Aș spune că s-a înhăitat
‎cu niște netrebnici.
‎Cel puțin așa le spunea el.
‎Și „netrebnicii” ăștia erau tot cadeți?
‎Nu mi-a spus, dar am presupus că da.
‎De ce n-ai spus nimic până acum?
‎Nu mi s-a părut ‎că ar fi avut vreo importanță.
‎S-a întâmplat demult, domnule.
‎Ești liber.
‎Dle Stoddard!
‎Ai fost ultimul care l-a văzut în viață ‎pe dl Fry.
‎Da, domnule.
‎- Vorbește mai tare! ‎- Sunt un pic bolnav.
‎L-am văzut pe Leroy în noaptea respectivă.
‎Ne-am intersectat ‎când mă duceam spre cazarmă.
‎Ai vorbit cu el?
‎M-a oprit și m-a întrebat ‎dacă e vreun ofițer prin zonă.
‎Cum arăta dl Fry?
‎Era foarte întuneric. ‎Nu-mi amintesc foarte clar.
‎Ai văzut dacă avea cumva o funie la el?
‎Nu, din câte am văzut eu.
‎Dar m-a uimit ceva.
‎Când Fry se îndepărta, ‎l-am întrebat unde pleacă la ora aia.
‎Și?
‎A spus: „Treburi obligatorii.”
‎Ce crezi că voia să zică?
‎Nu știu.
‎Ești liber.
‎- Iertați-mă, dle căpitan! ‎- Da.
‎Sfinte Hristoase!
‎„O vacă și o oaie au fost ucise ‎și mutilate în Cold Spring.
‎Pieptul le-a fost spintecat cu cruzime ‎și inimile le-au fost scoase.”
‎Nicio făptură nu e în siguranță ‎cu omul ăsta?
‎Nu știm dacă e același individ.
‎Poftim?
‎Adică e o coincidență?