«Межі, що відділяють життя від смерті,
у кращому випадку затемнені й розпливчасті.
Хто скаже, де закінчується одне й починається інше?» Е. А. По
БЛІДО-БЛАКИТНЕ ОКО
Доброго ранку, панове.
-Ви Огастас Лендор? -Так.
А ви?
Капітан Хічкок до ваших послуг. Друга людина в академії.
Я тут, щоб поінформувати вас,
що суперінтендант Теєр просить про негайну аудієнцію.
-Який характер цієї аудієнції? -Про це розповість полковник.
-Коли її можна провести? -Коли вам буде зручно.
А якщо я вирішу не з'явитися?
Це на ваш власний розсуд, ви особа цивільна.
Гарний день для прогулянки верхи.
ГУДЗОНСЬКА ДОЛИНА, НЬЮ-ЙОРК 1830 РІК
Губернатор каже, що серед констеблів Нью-Йорка про вас ходять легенди.
А коли рекомендував ваші послуги, то відмітив ваші вражаючі досягнення,
включаючи затримання ватажків «Досвітніх хлопців»,
розгром банди «Незаправлені сорочки»
та розкриття звірячого вбивства молодої повії на Єлисейських полях.
ВІЙСЬКОВА АКАДЕМІЯ СПОЛУЧЕНИХ ШТАТІВ ВЕСТ-ПОЙНТ
Серед ваших чеснот злам коду, придушення заворушень
та ведення допиту без рукавичок.
Ви син священика з Глостера,
який приїхав у Нью-Йорк ще в підлітковому віці.
І ви вдівець, пане Лендор.
Ось уже три роки.
-Розпорядитися щодо кави? -Можна пиво.
Ви…
Ви тримаєте ті нотатки десь у скриньці, чи не так?
Що ще там написано?
Написано, що я не ходив у церкву
досить давно?
Чи згадується, що нещодавно моя донька втекла з дому?
Ми знаємо про зникнення вашої доньки.
Висловлюємо співчуття.
З усією повагою, сподіваюся, я не образив.
Ні.
Ні, даруйте. Це я мав би вибачитися.
І прошу мені пробачити. Будь ласка, продовжуйте.
Пане Лендор, ми маємо діяти з надзвичайною обережністю.
Ми декого шукаємо.
Приватну особу з доведеною працьовитістю й тактом,
яка могла б вести розслідування від імені академії.
Це вкрай складні та делікатні справи,
що стосуються одного з наших кадетів.
Другокурсник з Кентуккі на ім'я Фрай.
-Лірой Фрай. -Не бачу сенсу ходити навкруги.
Фрай повісився… учора ввечері.
Мені прикро це чути.
Кепська справа. Але ви маєте зрозуміти нашу позицію.
На нас поклали відповідальність піклуватися про цих юнаків,
зробити з них джентльменів і солдатів, і для цього ми їх стимулюємо.
Але нам здається, що ми знаємо… коли слід припинити стимулювати.
Хлопець повісився.
-Цим має займатися судовий медик. -Боюся, це ще не все.
Учора вночі над тілом кадета Фрая в палаті лікарні хтось поглумився.
Поглумився? Але хто?
Якби ми знали, не було б потреби викликати вас.
Упевнений, в академії знайдеться немало жартівників.
То не був жарт, пане Лендор.
Хтось вирізав серце з грудей Ліроя Фрая.
Лікарю Марквіс, як хтось міг зробити таке?
Скальпелем. Або можна гострим ножем.
Але дістатися до серця не так просто.
Такі рани на легенях і печінці
залишилися від леза під кутом, щоб не зачепити серце.
А як можна зберігати серце?
У якомусь контейнері.
Можливо, загорнули в муслін чи газету.
Цілком імовірно, обклали льодом.
Яка людина здатна на таке?
Сильна фізично.
Тобто не жінка?
Мені ще не доводилося зустрічати настільки сильну жінку.
А що ви скажете про його медпідготовку?
Чи мав він бути настільки ж підкований та освічений, як ви?
Необов'язково.
Йому потрібно було багато світла і знати, де різати,
але лікарем чи хірургом бути необов'язково.
-Це мав бути… -Божевільний!
І він десь на свободі.
Зброю до огляду!
Прошу мені вибачити, пане Лендор.
Ми зустрілися за дуже делікатних обставин.
Деякі впливові сенатори у Вашингтоні
дуже чекають нашої помилки, щоб закрити академію.
Я прошу вас допомогти нам зберегти честь Військової академії Сполучених Штатів.
І я спробую зберегти.
Ви вчора ввечері були на чергуванні, пане Гантун.
Так, сер.
Заступив о 21:30. Звільнився опівночі й повернувся в караульну.
А де це?
Номер чотири, сер. Біля Форту Клінтона.
Зізнаюся, я погано тут орієнтуюся,
але, здається, місце, де ми зараз,
не по дорозі від Форту Клінтона до Північних Бараків.
-Ні, сер. -Чому ви збилися з дороги?
Дорогою, сер, я дещо почув.
Подумав, що то тварина.
Здалося, що вона вмирає чи потрапила в пастку, тож я пішов допомогти.
Я дуже співчуваю тваринам.
Я біг у цьому напрямку, коли зачепив кадета Фрая, сер.
-Який він мав вигляд? -Поганий, сер.
Він висів нерівно.
Він ніби сидів на стільці.
Щось я вас не розумію.
Він торкався ногами землі, сер.
-Торкався землі ногами? -Так, сер.
Ясно. І що ви тоді зробили?
Я побіг. Повернувся до Північних Бараків.
Останнє запитання, і більше я вас не потурбую.
Ви бачили поблизу ще когось?
Ні, сер.
Пане Гантун.
Шия…
Ось що одразу мене вразило.
Бачите?
Зовсім не рівномірне стиснення. Мотузка обхопила його
і ходила вгору й униз, бо не могла зачепитися.
Так, наче…
Так, наче він… опирався.
Можете глянути на його пальці.
Свіжі пухирі від хапання за мотузку,
бо він намагався стягти її з себе.
Я можу спитати, що тут відбувається?
Це нечувано.
Хотів спитати, чи ви не помацаєте потилицю пана Фрая.
Ви ж робили огляд пана Фрая?
Авжеж, я його оглядав, це моя робота.
Хіба ми цього вже не обговорювали?
Там якийсь забій.
Тім'яна ділянка.
Приблизно вісім сантиметрів.
Мабуть, я проґавив це.
Пана Фрая вбили.
Ви це хочете нам сказати, пане Лендор?
Певно, тут ви маєте рацію, капітане Хічкок.
Кожен міг би пропустити таке, лікарю.
Пане Лендор.
Тепер, коли ви з нами,
гадаю, важливо встановити деякі правила.
Ви будете щодня доповідати мені, а я — полковникові.
І ви не можете нікому нічого розповідати ані в академії, ані за її стінами.
-Це все? -Одна остання умова.
Упродовж цього розслідування забороняється пити.
Ваша репутація добре відома.
Даруйте.
-Ви Огастас Лендор? -Так.
Якщо не помиляюся, вас призначили розслідувати
загадкову справу Ліроя Фрая.
Правильно. Чим можу допомогти?
Маю честь від імені цієї установи оприлюднити
деякі висновки, яких я дійшов.
Висновки?
Щодо покійного пана Фрая.
Слухаю вас уважно.
Чоловік, якого ви розшукуєте,
є поетом.
Рядовий Кокрейн.
Коли тіло Ліроя Фрая привезли до лікарні,
чи не ви мали його охороняти?
Саме так, сер.
-Чи щось сталося під час вашої варти? -До 2:30 — нічого.
-А тоді мене змінили. -Хто вас змінив?
-Рядовий, хто вас змінив? -Не можу вам сказати, сер.
Окрім того, що то був офіцер.
-Він не назвався? -Ні, сер.
Але офіцер і не повинен.
Що цей офіцер вам сказав?
Він сказав: «Дякую, рядовий. Вільно. Я вас відпускаю».
-Дивне доручення, чи не так? -Так, сер. Дуже.
-Ви бачили обличчя цього офіцера? -Ні, сер.
Я мав лише свічку. Було дуже темно.
Ясно, тоді скажіть, як ви дізналися, що то офіцер?
За нашивкою на його плечі, сер. Але маю визнати, це було дуже дивно.
-Що саме? -Нашивки.
На його лівому плечі нашивки не було.
А ось і він власною персоною.
Бенні легко впізнає, коли людині треба випити.
Сам лише вигляд гріє мені серце.
-Бенні! -Сер.
-Вип'ємо… за правила. -До біса їх.
Петсі.
Петсі!
Чому така сумна?
Ви чули про того бідного кадета?
-Кажуть, він довго мучився перед смертю. -Хто каже?
Він.
Хіба ви не маєте бути на виступі?
Добрий вечір. На виступі?
Ні, мене не шукатимуть.
Вони ледве пам'ятають, що я в академії.
До речі, відвідування таких місць корисніше за сидіння на лекціях.
Не сумніваюся.
Сідайте, будь ласка. Сідайте. Займіть…
-Місце? -Місце. Дякую.
Четвертокурсник По. Е. А. По.
Едгар А. По.
Бачу, ви вже втамували спрагу.
Дозволяє розвіяти темряву.
Скажіть, звідки ви дізналися про Ліроя Фрая?
Звичайно ж, від Гантуна.
Він розпатякав новини, як міський глашатай.
Може, незабаром хтось і його повісить.
Ви ж не натякаєте на те, що хтось повісив пана Фрая?
Я ні на що не натякаю.
Чому ви вважаєте, що людина, яка вирізала серце Ліроя Фрая,
була поетом?
Ну…
Серце — то або символ, або нічого.
А приберіть символ, і що лишається?
Лише м'язи, в яких естетики не більше, ніж у сечового міхура.
Вирізати серце людини значить вчинити гріх.
А хто краще здатен на таке,
ніж поет?
Жахливий поет без фантазії, здавалося б…
Ви не можете вдавати, що той акт жорстокості
не викликав літературний резонанс у звивинах вашого мозку.
Чарівний спів лорда Саклінга:
«Благаю, віддай моє серце Оскільки твоє мені не тримати».
Або з Біблії:
«Серце чисте створи мені, Боже.
Серцем зламаним та упокореним Ти не погордуєш».
Якщо так думати, то це може бути релігійний фанатик.
Ні, знаєте, я ж не сказав вам, що і сам є поетом,
тому схильний думати як поет.
Я не дуже знаюся на поезії.
Навіщо вам це? Ви американець.
А ви?
Я митець. Іншими словами, людина без країни.
Що, пане Лендор?
Ви дуже допомогли.
Придивіться до кадета Лафборо.
Раніше він був сусідом Ліроя Фрая, а тоді вони посварилися.
Через що — досі невідомо.
Пане Лафборо.
Розкажіть панові Лендору про ваше знайомство з паном Фраєм.
Так, сер. Ми були сусідами по кімнаті.
У вас були суперечки?
Я б не назвав це суперечкою. Просто…
наші шляхи розійшлися, сер.
Через що розійшлися?
Нічого такого, просто…
так сталося.
Якщо вам щось відомо в справі пана Фрая,
маєте повідомити негайно.
Справа ось у чому, сер.
Я сказав би, що він зв'язався
з поганою компанією.
Принаймні, так він сам говорив про них.
Скажіть, під «поганою компанією» він розумів інших кадетів?
Він ніколи не казав, але я дійшов такого висновку.
А чому ви раніше про це мовчали?
Я не розумів, що це важливо,
оскільки це трапилося давно, сер.
Вільні.
Пане Стоддард.
Ви останнім бачили пана Фрая живим.
Так, сер.
-Голосніше. -Я трохи занедужав, сер.
Я дійсно бачив Ліроя того пізнього вечора.
Прямуючи до бараків, проходив повз нього.
Ви з ним говорили?
Він зупинив мене, спитав, чи є хтось із офіцерів.
Який вигляд мав пан Фрай?
Було дуже темно. Не можу згадати.
Ви помітили на ньому щось незвичайне? Може, довгу мотузку?
Нічого такого я не бачив.
Було дещо.
Коли Фрай уже йшов, я спитав, куди він зібрався так пізно.
І?
Він сказав: «У важливих справах».
Що це могло означати?
Я не знаю.
Вільні.
-Вибачте, капітане. -Так.
Господи всемогутній.
«У Колд-Спрінг було вбито й понівечено корову й вівцю.
Їхні грудні клітки варварськи розкрили, а серця — вирізали».
Чи хоч якісь божі створіння захищені від цього чоловіка?
Ми не знаємо, чи це та сама людина.
Що?
То це збіг?